FRÄMJANDET AF SMÄRRE SKOGSBRUK. 21 
då hade man skött båda lika väl, och då hade kanske hemmanet 
burit sig. 
Skogsvårdsstyrelserna i några län ha tagit denna behjärtansvärda 
fråga om hand. Länsjägmästarne ha sålunda hållit små kurser på några 
dagar kanske en vecka i skogsodling, sannolikt efter råd och lägenhet. 
Endast i Värmlands län ha dessa kurser utsträckts till 3 veckor. I detta 
län har man tänkt sig, att hvarje år skulle anordnas en dylik kurs i 
skogsodling samt liknande i öfriga grenar af skogshushållningen. På 
detta sätt skulle man bäst sprida kunskap om skogshushållningen bland 
provinsens befolkning. Tillströmningen till dessa kurser har varit ofant- 
lig, men ledsamt nog kan man ej lämna alla sökande undervisning, ty 
antalet måste begränsas så att hvarje deltagare verkligen får valuta för 
sitt besök. Sålunda kan man vid en planteringskurs undervisa c:a 50 
st., men vid en gallringskurs blott ett tiotal. 
Vi hafva därför föreslagit, att man upprättar skogsmannaskolor. 
Undervisningen i dessa bör lämnas af de yppersta lärare och omfatta 
skogens värd, afverkning och föryngring samt huru man med god skogs- 
vård skall kunna uttaga den största vinsten. På detta senare förhål- 
lande bör särskildt stor betydelse fästas, ty man kan ej sköta skogen 
med två tomma händer. I de län där skogsvårdsstyrelsernas tillgångar 
sådant medgifva torde möjligen dessa skogsmannaskolor kunna an- 
ordnas af dem och i samband med deras skogskurser. — Det kan ju 
äfven med rätta anses, att kostnaderna både för anslagsgifvarne och för 
eleverna bli väl höga, om man skall hålla både skogsmanna- och landt- 
mannaskolor. Därför kunna ju dessa sammanslås till en landt- och skogs- 
mannaskola, men bör där undervisningen i skogsskötsel verkligen till- 
delas den tid ämnet kräfver och ej någon plats i skymundan af jord- 
bruksläran, på det att lärjungen må få klart för sig, att skogsvården 
och uttagandet af afkastningen ur skogen är af största betydelse för 
honom och hans egendom. 
På nu antydt sätt har det synts oss, att man skulle kunna råda bot 
för den stora okunnighet, som i skogsfrågor härskar bland allmogemän. 
Men vi måste för att åstadkomma möjlighet till ett bättre skogsbruk 
äfven arbeta för att råvarans värde höjes, och bör detta gälla ej blott 
de grofva dimensionerna, utan äfven småvirket. I Norrland torde 
våra hemmansägare i allmänhet erhålla full valuta vid försäljning af sitt 
virke. Konkurrensen är där numera mycket stor, hvarför försäljnings- 
posterna, vare sig de äro stora eller små, nog komma upp i sitt fulla 
värde. Vidare sälja där bönderna sitt virke direkt till exportsågverken, 
utan några som helst mellanhänder. 
Söderut är förhållandet helt annat. Där finnes en hel massa vir- 
