22 WILH. EKMAN. 
kesuppköpare, som stå som mellanhänder mellan skogsägaren och de 
fåtaliga virkesexportörerna. 
Norrut äro hemmansägarne i allmänhet mera intresserade för skogen. 
De efterhöra virkespriserna särskildt vid kronoauktionerna och känna 
alltså väl till topprisen. De hafva lärt sig af kronan att sälja sitt virke 
på auktion eller, hvilket numera rätt allmänt brukas, med förseglade 
anbud. Söderut åter saknar man detta intresse för skogsprisen. Man 
vet på sin höjd att den och den fått så eller så mycket för sin skog, 
men högre sträcka sig ej begreppen. Huru skall man annars kunna 
förklara, att en trämassefabrik i norra Skåne förra året kunde in- 
köpa sitt pappersvedsbehof för c:a 25 kr. pr kbfamn fritt på järnvägs- 
vagn, under det att den i Göteborg betalades med 40 kr., att pappers- 
veden vid en flottled i södra Sverige kostar 15 öre pr kbf. men vid 
flottledens slut 29 öre pr kbf., oaktadt flottningen blott kostar 1 öre 
pr kbf., eller att propsen i de halländska städerna skall betalas högst 
afsevärdt mycket mindre än i Göteborg. 
Skall en person söderut afyttra sin skog, säljer han den ofta på rot 
till någon uppköpare, oaktadt han ej kan uppskatta virkespartiet. Denne 
kanske säljer virket till ett sågverk, eller också sågar han det själf. Från 
sågen säljes sågutfallet till exportören, som i sista hand sänder ut vir- 
ket till utlandet. Då nu alla, skogsägaren, uppköparen, sågverksägaren 
och exportören skola hafva sin ej obetydliga förtjänst, inses lätt, att 
skogsägaren kunde förtjäna mera, om han sålde direkt till exportören. 
Denne vill emellertid ej ha med småposter att göra. De äro allt för 
omständliga. Stora partier måste det vara. Skogsägarne måste därför 
sammansluta sig. 
Man har under de senaste åren såväl i Sverige som framför allt i 
Danmark arbetat på en sammanslutning af mindre jordägare för försälj- 
ning af jordbruksalster. Att man äfven skulle kunna anordna andelsverk- 
samhet vid försäljning af skogsprodukter inom södra Sverige synes klart. 
Fördelen af andelsverksamhet i skogsbruk har ju äfven framhållits af A. 
Benj. Helander i novemberhäftet 1906 af Skogsvårdsföreningens tid- 
skrift. Genom dessa föreningar skulle man sälja råvaran, den må nu vara 
timmer, props, kol eller ved direkt till exportören eller till konsumenten. 
Från första stund bör man betona, att dessa andelsföreningar ej böra 
befatta sig med sågning af virket, pappersmassefabrikation eller dylikt, 
enär man därigenom skulle locka våra mindre skogsägare att nedlägga 
stora kapital i en rörelse, som i mångt och mycket är beroende på kon- 
junkturens växlingar. De mindre kapitalisterna böra hålla sig alldeles 
utom spekulationens område. 
Andelsföreningar af detta slag böra omfatta de trakter, hvars virke föres 
