FRÄMJANDET AF SMÄRRE SKOGSBRUK. 23 
till samma flottningsdistrikt eller till samma järnvägsstation. Områdena böra 
ej vara för stora, enär den hälsosamma kontroll medlemmarne utöfva på 
hvarandra därvid slappas. Föreningen bildas på ett möte mellan personer, 
som man vet äro intresserade för andelsprincipen. Bland dessa väljes sty- 
relsen. Det är af vikt, att endast personer, hvars förtroende på trak- 
ten är orubbligt, sättas i spetsen för detta företag. — I föreningens stad- 
gar, som inregistreras, bör ovillkorligen intagas föreskrift om att andelsför- 
eningen ej försäljer större virkeskvantitet från en egendom än att den 
svarar mot egendomens afkastningsförmåga.! Det är härigenom dessa 
föreningar skulle verka i skogsvårdens tjänst. Föreningarne kunna ju 
anställa särskilda skogvaktare, men det torde åtminstone i början vara 
lämpligast att anlita länsjägmästaren och länsskogvaktarne. I öfrigt 
böra dessa föreningar inrättas på samma sätt som andra andelsför- 
eningar. Skogsägaren afverkar själf sin skog och framforslar sitt 
virke till flottled eller järnvägsstation. Vid aflämnandet förses allt virke 
med skogsägarens märke, på det att vid försäljningen, om anmärkning 
göres, leverantören själf må drabbas däraf. Då priset genom uppehål- 
lande af varans kvalité kan höjas, äro alla delägarne ifriga att lämna 
bästa vara, hvilket är af största betydelse för vår svenska virkesexport. 
Den, som upprepade gånger levererar virke, som kasseras, uteslutes ur 
föreningen. 
Flere exempel på andelsföreningar i skogsväg finnas redan. Så- 
lunda kunna flottningsföreningarne framhållas. Någon anmärkning mot 
dem hör man sällan, hvarför man ju kan draga den slutsatsen, att de 
anses nyttiga. 
I norra Skåne och södra Småland bo en hel del korgmakare. De 
tillverka sina korgar här, sända dem öfver till Tyskland, Holland, Frank- 
rike eller England, hvarest de mottagas af en kompanjon, som går omkring 
på landsvägarne och på gatorna och försäljer korgarne. Vinsten dela 
tillverkarne och försäljaren. Korgmakarne blifva förmögna, och i norra 
Skåne är det en känd sak att inga träd betalas så väl, som just de 
på hvilka korgmakarne spekulera. Ledsamt nog börja korgmakare ut- 
vandra till Tyskland, enär de ej längre kunna erhålla lämpligt virke här! 
Till de större städerna införes ju en hel del ved. Denna uppköpes 
vanligen, om sjöförbindelse finnes, af en skeppare, som fraktar veden 
till staden, och som där försäljer den till första bästa uppköpare och 
af honom slutligen få hushållen köpa den. I stället kunde man göra 
så att en del egendomar bildade en andelsförening som inköpte eller 
hyrde en skuta, fraktade veden till staden och direkt sålde den till hem- 
men. Den rena vinst, som mellanhänderna göra sig, stundom ända till 
! Önskar egendomsägaren göra ytterligare virkesförsäljning får han själf ombesörja denna. 
