STUDIER ÖFVER SKOGSVÄXT Å MOSSAR. 2 
olika, då det gäller att få skogsbörd å desamma. Somliga äro gynn- 
samma, andra förefalla mycket ogynnsamma. De observationer, som 
under sommaren gjordes, kunna tjäna som ledning för vidare under- 
sökningar, men lämpa sig ännu icke för publikation. Så mycket gåfvo 
de emellertid vid handen, att man redan af de hittills erhållna resul- 
taten torde kunna draga praktiskt värdefulla slutsatser, såvida de ut- 
dikade mossarna underkastas en botanisk och torfgeologisk undersök- 
ning på samma gång som uppmärksamheten riktas på det sätt, hvarpå 
dikningen utförts. De undersökningar, som anstalten i den riktningen 
kan komma att utföra, skola sammanföras i en serie med ofvanstående 
titel. Början af denna publikationsserie göres nu med en liten studie 
öfver trädplantornas förhållande på utdikade flarkar. 
Med flarkar?! förstås de i synnerhet i norrländska myrar ofta före- 
kommande öppna, vegetationsfattiga och vatteniyllda partier, som om- 
växla med den mera slutna myrvegetationen. Deras storlek är mycket 
växlande, från några kvadratmeter till storleken af mindre tjärnar. VWVe- 
getationen i flarkarna är fattig och gles. Karaktärsväxterna för de- 
samma äro flera starrarter såsom Carex livida, C. filiformis och limosa, 
vattenklöfver, Menyanthes trifoliata, ängsull, Eriophorum angustifolium, 
dytåg, Juncus stygius, blåsört, Utricularia intermedia, dyfräken, Equi- 
setum limosum, vass, Phragmites communis. Stundom saknas all vege- 
tation eller: utgöres den endast af några smärre holmar eller bestånd 
af Eriophorum angustifolium. Bottnen i flarken utgöres af en ytterst 
lös, dy- eller gyttjeartad massa, som icke lämnar något stöd för foten. 
Den som går ut på flarken sjunker ohjälpligt ned. Vid dikning i 
mossarna erbjuda flarkarna rätt stora besvärligheter för arbetarna. 
Många gånger kunna de ej, äfven sedan flarken urtappats, komma fram 
på densamma annat än på utlagda spänger. 
Flarkarna äro egentligen utmärkande för mossarna i norra Sverige. 
Sydligast ha de observerats i Dalarna. I Älfdalen och i Orsa finn- 
mark ha de en ganska stor utbredning, i synnerhet förekomma de i 
s. k. backmyrar, hvarest de regelbundet omväxla med de mera fasta 
delarna af myren. Men de kunna äfven förekomma på mera jämna 
myrar. En dylik mycket vidsträckt flark återgifves å figur I från Hamra 
kronopark. Vattnet på flarken har nyligen urtappats. Endast en liten 
! Flark är ett ord, som brukas inom vissa delar af vårt norra skogsland. TI Dalarne, 
såsom i Älfdalen och i Orsa finnmark användes det af befolkningen, likaså i södra Norr- 
botten (Piteå landsförsamling) och i norra Västerbotten (Jörns socken). Det förekommer 
likaledes i södra Ångermanland och Medelpad enligt meddelande af docenten Bengt Hessel- 
man, Det användes äfven som benämning på mindre tjärnar, men torde inom den skogs- 
biologiska litteraturen lämpligen användas endast i här anförda betydelse, 
