28 HENRIK HESSELMAN. 
rännil, som obetydligt gräft sig ned i den lösa torfmassan, söker sig 
väg på den forna myrsjöns botten. 
Den fotograferade flarken hör till de största, som påträffades i 
Dalarne under undersökningarna sommaren 1903. I regel äro de ej 
så stora som denna. I Norrbotten och Västerbotten visa myrarna 
mycket ofta flarkbildning. Dylika myrar ha under resorna påträffats 
inom Junsele, Norsjö, Jörns och Piteå revir. Öfver hufvud taget torde 
de vara karaktäristiska för de nordsvenska myrarna. Många gånger 
ser man också på kartan namnet »Flarkmyran». Här är ej platsen 
att redogöra för deras uppkomst och för de teorier, som bildats angående 
Ur Statens Skogsförsöksanstalts samlingar. Foto. Gunnar Andersson och förf. 
Fig. 1. Nyss urtappad flark. Botten utgöres af en meterdjup, ytterst lös massa af starkt 
multnad torf. På flarken smärre bestånd af Eriophorum angustifolium, här och där något 
vass, Phragmites commanis, Dalarne. Hamra krpk. Flötmyren nära byn Fågelsjö. 
Den 27 juli 1903. 
dem. En kortare redogörelse härför ingår i en uppsats om Hamra 
kronopark, som inom den allra närmaste tiden kommer att publiceras 
från anstalten. Föranledd af Nilsson's undersökningar öfver myrarna 
i vårt land', har Cajander” studerat myrarna i norra Finland. Af 
hans skildringar framgår det tydligt, att flarkar där äro mycket vanliga. De 
ha också af finska landtbefolkningen erhållit särskilda namn. Flarkarna 
kallas på finska för 7zmpz, de mellan flarkarna gående fasta strängarna 
!' Naågra drag ur de svenska växtsamhällenas utvecklingshistoria. Botaniska notiser 
1899. Lund 1899. 
> Ein Beitrag zur Entwickelungsgeschichte der nordfinnischen Moore. Fennia 20. 
7 Helsingfors 1903. 
