STUDIER ÖFVER SKOGSVÄXT Å MOSSAR. 35 
för sig vid de nya vattenskiktens frysning, så att slutligen höjden af 
hvarje platta vida öfvergår dess bredd. j 
När torfven fryser vid ej allt för låg temperatur, fryser först det 
öfversta, mera torra och luckra lagret, som sedan skyddar torfven för 
afdunstning. Mellan detta frusna skikt och torfven finnes ett vatten: 
skikt som fryser, hvarefter det genast ersättes af ett nytt. På så sätt 
fortgår frysningen en tid, så att det öfversta, tunna frusna torfskiktet 
slutligen lyftes upp af isen, (se fig. 5). Ligga små torfklumpar på 
torfvens yta, hvarigenom denna på smärre fläckar skyddas för afdunst- 
ning, kunna de slutligen lyftas upp af små ispelare, stående på ofru- 
sen torf. 
Dylika iskristallers bildning har omnämnts äfven af äldre författare, 
såsom af Le Conte' och den bekante botanisten och växtanatomen 
Hugo von Mohl”, som bland annat visade hurusom löffällningen vid 
frost väsentligen förorsakas däraf, att mellan bladskaftet och dess fäste 
på stammen bildas ett lager af porös is. Både Le Conte och von 
Mohl omnämna, att iskristallerna uppväxa ur ofrusen, naken jord. Lera 
och humus äro de jordarter, som ha den största förmågan att uppsupa 
och behålla vatten. De visa också den största benägenheten för att 
bilda pipkrake. 
Om sålunda den fysikaliska orsaken till pipkrakens uppkomst torde 
vara klar, återstår dock åtskilligt att utreda beträffande flarkarna. 
Särskildt torde det vara af vikt att undersöka, under hvilka förhållan- 
den den egendomliga företeelse inträffar, som kronojägare Stenberg 
beskrifvit, nämligen att flarken under hela vintern ej fryser ordentligt, 
utan endast betäckes af en porös is under det allra öfversta, tunna, 
frusna torflagret, medan flarkjorden i öfrigt förblir ofrusen. För den prak- 
tiska skogsskötseln skulle det också vara af gagn, om man till fullo 
kunde klargöra såväl den betydelse, som flarkens fuktighetsgrad har, 
som den roll, de meteorologiska företeelserna spela. Angående hjälp- 
medlen mot pipkraken blir det tillfälie att tala, sedan en redogörelse 
lämnats för dess inverkan på de plantor, som tilläfventyrs komma att 
gro på flarken. 
De växter, som iakttagits på flarkarna och som alla rönt mer eller 
mindre inverkan af pipkraken äro gran, tall, glasbjörk, dvärgbjörk, 
ljung, lappvide (Salix lapponum), svartvide (Saliv nigricans), ängs- 
ull (Eriophorum angustifolium) samt bergsyra (Rumex acetosella). På 
trädplantorna verkar pipkraken, som skogsmannen nogsamt har sig be- 
Observations on aremarkable exudation of ice from the stems of vegetables and on a sin- 
gular protrusion of icy columns from certain kinds of earth during frosty weather, Lond. 
Edinb. and Dubl. phil. mag. and journal of sc. 36. Jan. —Juni 1850. 
> Botanische Zeitung 1860. 
