36 HENRIK HESSELMAN. 
kant, vanligen så, att de helt och hållet frysa upp. De ligga då torra 
och döda på ytan af den jord, hvari de en gång såtts eller planterats. 
Detsamma kan då och då iakttagas på flarkarna, men vanligen blir 
följden för plantorna ej fullt så ödesdiger. De på flarkjorden förekom- 
mande trädplantorna utmärka sig för ett synnerligen vidsträckt rot- 
system, som dock hufvudsakligen är utbredt nära intill ytan. Grunden 
härtill är säkerligen den, att endast där kan rötternas behof af syre 
tillfredsställas. Tack vare sitt redan från början vidsträckta rotsystem 
och den omständigheten, att pipkrake ej tycks bildas alla år, kunna 
Ur Statens Skogsförsöksanstalts samlingar. Fot. af förf. 
Fig. 6. Björkplanta (Betula odorata) å flark. Plantans rötter äro, med undantag af de 
yttersta delarna, uppfrusna samt visa allehanda oregelbundna vridningar och böjningar. 
Norrbotten. Piteå revir. Roka bevakningstrakt. Nötmyren nära Fagerheden. 
Den 25 aug. 1906. 
plantorna hålla sig fast i jorden. Möjligen kan detta äfven till en del 
bero därpå, att rötterna, som nämndt, ligga så nära ytan, att de inne- 
slutas i det öfversta lagret af torf, som fryser ordentligt. Pipkraken 
förorsakar därför på flarkarna ej någon total uppfrysning, men i stället 
oupphörliga lägeförändringar. De upprätt växande skotten kastas om- 
kull, rötterna pressas upp ur jorden samt blifva böjda och vridna på 
olika sätt. Plantornas rötter komma slutligen att ligga alldeles på 
ytan af flarken, samt visa allehanda egendomliga vridningar och böj- 
