STUDIER ÖFVER SKOGSVÄXT Å MOSSAR. 43 
Böjningarna på stammar och rötter äro sålunda från fysiologisk 
synpunkt af två olika slag. Hos de förra ha de uppkommit genom 
stammens sträfvan att intaga ett bestämdt läge till tyngdkraftens rikt- 
ning (negativt geotropiska rörelser), hos de senare åter äro de en följd 
af de mekaniska böjningar och vridningar, som den oregelbundna pip- 
kraken förorsakar. Hos stammen bibehåller sig förmågan att utföra 
geotropiska rörelser äfven sedan längdtillväxten afslutats, däremot ej 
hos roten. Uteslutet är ju dock ej, att en eller annan böjning å stam- 
men kan vara förorsakad af direkt mekanisk inverkan. 
Liknande abnormiteter hos rötter och stammar förete de andra 
vedplantorna, som anträffats växande å flarkar. Särskildt egendomliga 
bildningar visa ljungplantorna, videna likna mest björkplantorna. Örter 
anträffas mera sällan, hufvudsakligen svaga skott af Eriophorum an- 
gustifolium, under det att kraftigare sådana med gröfre rotstockar 
tyckas förhindra uppfrysning. 
Uppfrysningen är tydligen en företeelse, som i hög grad motverkar 
vegetationens utveckling å de utdikade flarkarna. Det fortsätter flera 
år igenom. Å Östra Jörnsmyren i Jörns socken iakttogos sålunda upp- 
frusna plantor alldeles intill det stora afloppsdike, som upptogs år 1888 
för torrläggning af en tjärn. Invid Fagerheden i Pite socken uppfrysa 
plantorna å en myr alltjämt, oaktadt myren dikats för 17 år sedan och 
nu är ganska torr. Likaså tycks det förekomma på alla flarkar, som 
hittills undersökts i denna afsikt, såsom inom Piteå, Jörns och Norsjö 
revir. Det är tydligen en ganska allmän företeelse och får härigenom, 
då flarkarna ofta utgöra en ganska afsevärd del af myrarna i Norrland, 
en viss ekonomisk betydelse. ; 
Emellertid torde man åtminstone i vissa fall i någon mån ha i sin 
makt att leda vegetationsutvecklingen så, att uppfrysningen hämmas. 
På de väl och omsorgsfullt utdikade myrarna öfverdragas flarkarne så 
småningom med ett tätt täcke af Polytrichum juniperinum ” strictum 
och om vegetationsutvecklingen väl har kommit så långt, synes där: 
med all uppfrysning vara slut. En liknande inverkan utöfvar Eriopho- 
rum angustifolium, som utbreder sig från kanterna i en del utdikade 
flarkar, men detta äger hufvudsakligen rum i sådana flarkar, som egent- 
ligen äro för fuktiga för skogsväxt. Marken bindes emellertid, hvari- 
genom vegetationsutvecklingen påskyndas. Mosstäcket fordrar i alla 
händelser ganska lång tid för sin utveckling. Som ett sannolikt mycket 
gynnsamt fall kan Stormyren vid Missenträsk i Jörns socken anföras. 
Denna har legat utdikad under 8 år. För närvarande äro alla de gamla 
flarkarna öfverdragna med ett tätt mosstäcke, och intet som helst tecken 
till uppfrysning kunde iakttagas. Några barrträdsplantor förekommo 
