44 HENRIK HESSELMAN. 
emellertid ej. Det gäller sålunda att se till, att flarkarna bli väl ut 
dikade, men om detta alltid är tillräckligt, få kommande undersöknin- 
gar visa. 
Anses det däremot vara ekonomiskt riktigast att trots betydande 
kostnader få flarken snart bevuxen, torde man kunna använda en del 
metoder, som förut kommit till användning på mark, som har benä- 
genhet för uppfrysning. Sen gammalt har man användt klimpplante- 
ring på sådan jord och möjligen skulle det äfven här visa sig vara för- 
delaktigast ". Enligt en notis i Skogvaktaren, årg. 1901 sid. 151, torde 
man äfven kunna göra så, att jorden lägges upp i mindre högar och 
att man sår på dessa. Enligt notisen skulle plantorna under fyra år 
ha visat en tillfredsställande utveckling. 
I landtbruket använder man sig af sandkörning på mossarne, hvar- 
vid bland annat äfven vinnes den fördelen, att mossjorden ej fryser 
upp. Sanden antingen blandas med torfven eller lägges som ett lager 
på densamma. En viss fara för att i jorden skall bilda sig ferrosulfat, 
som hindrar växternas utveckling, följer dock med denna metod, då 
sanden ofta innehåller svafveljärn.” 
Profver på flarkjord ha insamlats från några platser, där uppfrysnings- 
fenomenet uppträdt i mer eller mindre utpräglad grad. De flesta prof- 
verna härstamma från trakten af Fagerheden inom Piteå revir, men 
äfven från andra häll föreligga sådana. Vid den mikroskopiska under- 
sökningen, vid hvilken professor G. Lagerheim bistått med sin rika 
erfarenhet, har det visat sig, att flarkjorden till en mycket väsentlig 
del består af diatomacégyttja (skelett af kiselalger). I några fall kan 
flarkjorden betecknas som ren diatomacégyttja, något blandad med 
multnande strå och blad af Eriophorum angustifolium, men i de flesta 
fall ingår dessutom en fint fördelad, starkt multnad, dyliknande torf af ej 
närmare bestämdt ursprung som en väsentlig beståndsdel i densamma. 
De insamlade flarkjordsprofven ha å anstalten underkastats en ker 
misk analys, som utförts af fröken Gurly Laurentz. Därvid ha be- 
stämningar utförts öfver fuktighet (viktsförlust genom torkning vid 100”), 
humus och kemiskt bundet vatten (glödgningsförlust), askhalt samtlitervikt. 
Siffrorna för den sistnämnda äro sannolikt något för låga, ty vid insam- 
lingen togos ej några literprof, utan bestämdes litervikten så, att de 
lufttorkade profven väl sammanskakades och något sammanpressades 
i ett tareradt liter- eller halflitermått. Värdena stämma dock ganska 
väl med mosskulturföreningens analyser å gyttja, svämsand och sväm- 
1 Jämför t. ex. Björkman. Handbok i skogsskötsel. Stockholm. 1877. Pag. 204. 
Se bl. a. Fleischer. Die Wasser- und Temperaturverhältnisse des besandeten 
und des nicht besandeten Hochmoorbodens. Landwirtsch, Jahrbicher Bd 20. Berlin 1891, 
