C. M. SJÖGREEN. 49 
reviret af Östergötlands län med boställe på Höje å kronoparken Omberg. 
Här kom han att stanna hela sin återstående tjänstetid eller till den I okt. 
1897, då han erhöll afsked med pension. Under större delen af dessa 41 
år förvaltade han sagda västra revir eller — som det från år 1869 kalla- 
des — Ombergs revir och förestod på samma gång från år 1860 först en 
skogvaktareskola och sedan den på Omberg förlagda förberedande kursen för 
inträde vid skogsinstitutet. Dock tjänstgjorde han icke oafbrutet under hela 
denna tid såsom revirförvaltare och skolföreståndare, utan innehade förord- 
nande som skogsinspektör under åren 1875—1886. Af andra offentliga upp- 
drag som kommit honom till del, må nämnas, att generaldirektör A. E. Ros 
tillkallade honom att jämte F. W. Berg och J. L. Mazér "biträda skogsstyrel- 
sen vid utarbetande af ny instruktion för skogs- och jägeristaten år 1861, att 
han under 7 somrar åtföljde generaldirektör Ros på inspektionsresor som 
sekreterare samt att han kallades till ledamot af 1896 års stora skogskom- 
mitté. Sjögreen blef riddare af Vasaorden år 1873, kommendör af V. O. 
2:a klass år 1890 samt af dess 1:a kläss år 1897. Vid årsmötet år 1903 
invaldes han till hedersledamot af Föreningen för skogsvård. 
Detta är 1 största korthet de viktigaste yttre dragen af hans lif. Inom 
denna ram rymmes en rik verksamhet. Sin största betydelse för vårt skogs- 
väsendes utveckling har han enligt min mening såsom skogsodlare. Såsom 
en förberedelse till denna sin verksamhet företog han, sedan han blifvit ut- 
nämnd till jägmästare eller — som” det då för tiden hette — öfverjägare, 
en studieresa till Tyskland åren 1857 och 1858, hvarom han utgaf en ännu 
i dag läsvärd bok med titel: »Anteckningar under en resa i Tysklands sko- 
gar». Under resan besöktes Preussen, Sachsen och Braunschweig samt Spes- 
sart, Schwarzwald och Harz. På det sistnämnda stället synes han i synnerhet 
hafva funnit de förebilder, som han ansåg mest lämpliga att förverkliga i 
hemlandet. Det blef honom förunnadt att år 1890 göra ett kort besök i en 
del af de skogar, han i sin ungdom studerat, hvarvid jag hade nöjet åtfölja 
honom. En tidrymd af omkring 33 år hade förflutit mellan Sjögreens båda 
besök på Harz, och det var naturligtvis för honom högst intressant att iakt- 
taga de förändringar, bestånden under tiden undergått, hvilka icke alltid voro 
de väntade. För sina observationer under sistnämnda resa redogjorde han i 
broschyren: »Harz förr och nu.» 
Skogshushållningen äfven på våra statsskogar låg vid den tid, då Sjö- 
green återkom från sin första Tysklandsresa, d. v. s. i slutet af 1850-talet, 
ännu i sin linda. En del berömvärda undantag funnos visserligen, hvaribland 
må nämnas Kinne- och Varaskogarne samt åtskilliga andra mindre skogar i 
Skaraborgs län, men i allmänhet vanvårdades skogarne, hvad skogskulturen 
beträffar, så att icke sällan för 20 år tillbaka afverkade årshyggen saknade 
återväxt. Den kronopark — Ombergs — på hvilken Sjögreen nu blef bofast, 
Skogsvårdsföreningens Tidskrift, 1907. + 
