C. M. SJÖGREEN. 51 
framgång. Och det synes mig vittna godt om Sjögreens omdöme, att han 
vågade göra sina försök med detta trädslag i så stor utsträckning, som verk- 
ligen blef fallet. , 
Naturligtvis utöfvade Sjögreen ett betydande inflytande äfven som lärare. 
Hans intresse var stort. Han hade lätt att uttrycka sig, och han hade god 
praktisk erfarenhet i skogshushållningens skilda grenar att stödja sig på, för 
att icke tala om jakten. Hans elever och lärlingar hafva honom säkerligen 
i godt och aktadt minne. Vid Ombergs skogsskola, där han längsta tiden 
verkade som lärare, finnes hans i olja målade porträtt, bekostadt af forna 
elever, kamrater och vänner. 
Om skogen var det förnämsta föremålet för hans arbete och verksamhet, 
så var jakten hans förnämsta nöje, som han utöfvade med passion ända in 
i ålderns dar. Jag vill här icke ens försöka att lämna någon redogörelse för 
hans jakter eller för hans betydelse som jägare. Endast det tillåter jag mig 
framhålla, att han år 1858 anordnade det sista vargskallet i Östergötland. 
Hans skjutskicklighet var ganska stor och han höll styft på den. Mycket 
kunde resonneras bort, ansåg han, men en god träff var något, som ej kunde 
pratas bort. Som jägare utöfvade han ett stort inflytande på sina elever, ty 
hans intresse för: jakten var om möjligt ännu större än för skogen. Säker- 
ligen har han gjort mången till jägare. I själfva verket var det väl svårt 
att länge vara tillsammans med Sjögreen, utan att något litet smittas af hans 
jaktifver. Aldrig var han vid bättre lynne, än då han fick draga ut på jakt- 
stigen, hvilket de, som haft tillfälle deltaga i hans jakter, med nöje torde 
erinra sig. 
Sjögreen var en originell och begåfvad man med godt humör och där- 
före var han i sitt umgänge treflig. Obehagliga saker sökte han så mycket 
som möjligt undvika eller slå dem ifrån sig. Hans sätt att vara jämnade 
nog ut många svårigheter för honom och hjälpte honom att vinna framgång, 
där mången annan skulle misslyckats, hvarpå som exempel torde kunna fram- 
dragas hans åtgärder för ökning af kronoparken Omberg. Han var i hög 
grad gästfri och goda ekonomiska förhållanden lämnade honom full frihet där- 
till. Han kunde umgås med alla, höga som låga. Äfven härigenom öfvade 
han stort inflytande och gjorde propaganda, för hvad han ansåg godt och 
nyttigt. På tal om privatskogsskötsel brukade han själf skämtsamt framhålla, 
hurusom det väl kunde gå för sig att sköta skogar, »men att sköta patroner 
är värre.» Denna senare uppgift ansåg han själf som sin allra starkaste sida, 
och jag tror nästan, att så var förhållandet. 
Sjögreen lefde fram sitt lif ogift. Han torde nog i yngre dagar icke 
hafva varit likgiltig för det täcka könet och förmodligen icke heller könet 
för honom. Han tog sig emellertid så småningom före att framför allt prisa 
ungkarlsståndet och att framhålla äktenskapets skuggsidor, hvarvid han bru- 
