Lars Albert Nilsson. 
Det senast svunna året såg flera om Sveriges skogsvård högt förtjänta 
män skiljas hädan och ryckas bort från ett idogt och verksamt lif. Bland 
dem intager Lars Albert Nilsson ett af de främsta rummen. Visserligen 
ingrep han icke såsom C. M. Sjögreen och Johan Olof af Zellén direkt 
i utvecklandet af landets skogshushållning, men såsom lärare och forskare har 
han dock utöfvat ett inflytande och haft en betydelse, som länge kommer 
att vara. 
Albert Nilsson föddes den 8 aug. 1860 i Dalhems socken på Gotland. 
Redan tidigt låg hans håg och fallenhet åt naturvetenskapliga studier. År 
1881 aflade han mogenhetsexamen vid Visby högre allmänna läroverk och 
for sedan till Uppsala, där botanik blef hans hufvudämne. Med förkärlek 
synes han här ha studerat fysiologisk växtanatomi, ett på den tiden nytt och 
modernt forskningsfält. I gradualafhandlingen »Studier öfver stammen som assi- 
milerande organ», hvilken ventilerades i december 1887, har han lämnat ett om 
vidsträckta studier vittnande bidrag till denna gren af forskningen. Följande 
år blef han först docent vid Uppsala universitet och sedan regnelliansk ama- 
Skogsvårdsföreningens Tidskrift, 1907. | 
