98 LARS ALBERT NILSSON. 
nuens vid Riksmuseet. Här kommo de rika brasilianska samlingarna under 
hans vård och stödd på dessa utarbetade han en mycket förtjänstfull monografi 
öfver det i tropikerna lefvande, egendomliga växtsläktet Xyzis. 
År 1890 utnämndes han till lektor vid Kungl. Skogsinstitutet och här- 
med kom han in på det område som närmast intresserar denna tidskrifts 
läsare. Det var ingalunda någon lätt befattning, som han då tillträdde. Han 
hade att undervisa i så olikartade ämnen som botanik, jaktzoologi, entomo- 
logi, jordmånslära och skjutkonst. Ämneskombinationen var en kvarlefva, 
från den tid, då färdighet i jakt ansågs lika viktig som insikter i rationell 
skogsvård och betingelserna för densamma. Till lycka för undervisningens 
utveckling hade Nilsson gått i en god naturvetenskaplig skola vid universitetet. 
Han arbetade energiskt för att utbilda undervisningen i det fack som jämte skogs- 
skötsel och skogsmatematik har den största betydelsen för den blifvande 
skogsmannen, nämligen botanik. Som ett erkännande för dessa hans sträfvanden 
torde man få betrakta Riksdagens beslut att aflöna en biträdande lärare i natur- 
vetenskap. Enligt Domänstyrelsens beslut fick denne sig ålagdt, att under- 
visa i entomologi, jaktzoologi och skjutkonst, hvarigenom Nilsson nu kunde 
helt ägna sig åt undervisningen i sitt hufvudämne. Detta skedde dock ej 
förr än år 1901, då Nilsson redan under 10 år bestridt undervisningen i 
alla de ofvannämnda ämnena. Såsom lärare gjorde sig Nilsson allmänt om- 
tyckt på grund af sin gedigna, koncisa och rediga framställning, sin rättvisa 
och sitt lugn. Det medryckande och lifgifvande föredragningssättet saknades 
hos Nilsson såsom lärare, men han förstod att ingifva sina lärjungar aktning 
för det samvetsgranna och trogna forskningsarbetet. Som ett uttryck för den 
tacksamhet och tillgifvenhet han förstod att förvärfva, förtjänar nämnas att 
hans elever insamlat medel till en minnesvård på hans graf. 
Såsom lärare vid Skogsinstitutet fördes Nilsson in på för honom nya 
forskningsområden. Under 1880-talet pånyttföddes i vårt land växtgeografien, 
som allt sedan Wahlenbergs tid legat nere. Den moderna växtsamhälles- 
läran slog då igenom, först och främst genom R. Hults studier och forsk- 
ningar. Med de synpunkter, som växtfysionomiken infört, började Nilsson 
studera skogarna i olika delar af landet. Till alla Sveriges landskap sträckte 
han sina färder, dels med anslag från Kungl. Domänstyrelsen, dels på egen 
bekostnad. Resultaten af sina studier har han nedlagt i en serie uppsatser, 
publicerade i Tidskrift för Skogshushållning och i Botaniska Notiser. Det 
torde ej ligga någon öfverdrift i det påståendet, att han i dessa fört växt- 
fysionomiken så långt som den öfverhufvud torde kunna nå utan några mera 
ingående biologiska studier. Framställningen utmärkes oftast af stor reda 
och klarhet. Särskildt torde hans arbete »Några drag ur de svenska växt- 
samhällenas utvecklingshistoria» få anses som ett litet mästerverk, framför allt 
det kapitel, som behandlar klippsamhällenas utveckling. TI sitt tillsammans 
