122 EBBA SYLVAN. 
dat s. k. moräner. En sådan morän är Sandön. Genom en landhöj- 
ning, som blef så omfattande, att Bälten och Öresund försvunno och 
Östersjön förvandlades till en verklig insjö med sött vatten — Ancy- 
lussjörn — kom Sandön i dagen. Vågorna fingo tillfälle att bearbeta 
och sortera moränmärgelmassan; de vräkte upp stenar och gröfre sand 
på den nybildade öns strand; vinden spelade fritt däröfver och började 
sitt dynbildningsarbete. 
Men denna Sandöskulle 
sjunka 1 hafvet. En 
landsänkning = bragte 
nämligen Östersjön åter 
i förbindelse med Väs- 
terhafvet, den blef ett 
salthaf, Littorinahafvet, 
som sköljde öfver Sand- 
ön, omlagrade den och 
gjorde den till ett blott 
i någon mån torrlagdt 
ref; En period kom, 
då landet ånyo höjde 
sig och tillväxte på haf- 
vets bekostnad. Denna 
sista landhöjning torde 
ha börjat vid slutet af 
stenåldern och under 
bronsåldern — för cirka 
4,000 år tillbaka och 
fortgått alltsedan. Lan- 
dets — nivåförändringar 
äro dock för närvarande 
nästan afstannade. Den 
Sandö, som uppstod 
| ; ; FRRON CA Sehumann ör T NE Tttonnabha ve BA 
Fig. 5. Innersida af vandringsdyn, 
först mindre än den nu- 
varande, men tillväxte 
allteftersom hafvet sjönk undan. Vågorna drefvo upp sand på ön. Efter 
hand bildades dynen Höga åsen. Från skilda håll, under långa tider, 
på mångfaldiga sätt fick ön flora och fauna. Människor kommo och 
togo ön i besittning. 
Det mest utmärkande draget i Sandöns natur torde vara den full- 
komliga frånvaron af berg. Större lösa block får man ej heller se, 
