GOTSKA SANDÖN. 127 
så blir dock en ständig tillsyn och läkning af skedda stormskador 
nödvändig. Vinden rifver af det pålagda ljungtäcket, vinden sopar 
sand öfver plantorna, vinden underminerar dynerna. Höststormarne 
äro värst. 
Sandöns flora är fattig och har stora vakanser i jämförelse med 
fastlandets. De inemot 300 fanerogamer ön har, ha kommit när män- 
niskor odlat på ön, och äro i allmänhet s. k. åker-, ruderat- och kultur- 
gränsens växter. De öfriga ha kommit med hafsdrift. Docenten Ser- 
nander har i Den skandinaviska vegetationens spridningsbiologi uppräknat 
de af honom på Sandön sommaren 1894 gjorda hafsdriftsfynden. Öns 
Fot. C. Schumann 
Fig. 8. Tallskog vid norra fyrstationen. 
låga stränder äro i hög grad driftsamlande. En del af fynden saknas 
antingen alldeles i Sandöfloran eller förekomma där så sparsamt och på 
så undangömda platser, att föga sannolikhet finnes för att de insamlade 
profven skola härstamma just därifrån. De torde ha kommit från Upp- 
land, Ösel, Fårön. 
På de kala, klapperströdda fälten mellan strandbältet och dynerna 
finnas ej många växter: ZThymus serpyllum, backtimjan, växer som en 
riktig ögonfägnad i varmt röda, blomhöljda tufvor; Cakile maritima, 
marfiol, enårig, med ljusgredelina blommor och en sällspordt djupgå- 
ende rot; Åmmodenia peploides, saltarv, flerårig, med glatta, köttiga 
