OM HAGMARKSSKÖTSEL. 137 
och likväl måtte väl dessa marker vida bättre passa för dylik trädpro- 
duktion än den verkliga skogen, där ju skogsmannen hufvudsakligast 
anses böra rikta all sin sträfvan på gagnvirkesprodukfion af tall och gran. 
Dr H. Hesselman har i en intressant uppsats i Föreningens tidskrift 
1905, häft. 1, om »svenska löfängar» framhållit, att för löfängarne borde 
införas det tyska medelskogsbruket d. v. s. den bruksform, hvarigenom 
högskogen föryngras genom frösådd och lågskogen genom stubb- och 
rotskott. Denna bruksform synes mig i hufvudsak kunna vinna tillämp- 
ning äfven på hagmarken, hvarigenom bl. a. den rätt begärliga löftäg- 
ten skulle kunna ordnas på ett mera rationellt sätt än hvad hittills varit 
fallet beträffande det ofvan nämnda hamlings- och toppningsbruket. 
Tredje frågan: hvilka foderväxter kunna med fördel insås i hag- 
marken? 
Redan för många år sedan började försök göras med insåning af 
vissa kraftfoderväxter i hagmark, men så vidt bekant, utan att medföra 
vidare efterföljd. Det var hufvudsakligast baljväxter af Lathyrus-, Lo- 
tus- och Vicia-släktena, hvarmed dessa försök gjordes. Samma växter 
jämte olika klöfversorter finna alt fortfarande lämpliga odlingsplatser 
såväl i ängs- som hagmarken, om blott planmässig dikning och konst- 
gödning därstädes utföras samt grässådden därefter sker med urskiljning 
och slutligen »foderkulturen» ägnas tillräcklig omvårdnad, så att krea- 
turen just på dessa platser finna ett godt och värdefullt bete. 
Det har inom landtbrukslitteraturen på sista tiden skrifvits åtskilligt 
beträffande »ängarnes och hagmarkernas skötsel», därvid särskildt blif- 
vit betonadt, hvilken nationalförlust årligen uppstår genom dessa mar- 
kers vanskötsel ur jordbrukssynpunkt genom uraktlåten dikning och göd- 
ning. Det har påpekats, att om dessa viktiga markberedningsåtgärder 
blefve ordentligen utförda på lämpliga lokaler, så skulle markvegetatio- 
nen inom kort väsentligen omvandlas och »de bättre gräsen», så att 
säga, >»komma af sig själfva» och därigenom rikligen betala odlarens möda. 
Vid ofvan nämnda Ljungmöte år 1904 framhölls såsom önskemål 
beträffande en förbättrad hagmarksskötsel följande punkter: 
»att till hagmark olämplig mark borde till skog utläggas och såsom 
sådan behandlas; 
att däremot den till gräsväxt tjänliga marken borde mera än hvad nu 
är fallet rationellt behandlas för gräsväxtens förbättrande genom att hålla 
marken beväxt med ett glest löfträdsbestånd, helst björk och klibbal; 
att befintliga, mera värdefulla löfträd såsom e£ och as& borde upp- 
kvistas och vårdas samt 
att dylika trädslag jämväl borde på därtill tjänliga lokaler genom 
kultur uppdragas och därefter en tid på lämpligt sätt fredas för kreaturen.>» 
