HVILKA ÄRO HUFVUDMOMENTEN I DEN NORRLÄNDSKA SKOGSHUSHÅLLNINGEN? IAI 
framhålla sträfvan efter ökad produktionsförmåga som en viktigare sak, 
för hvilken öfriga intressen böra stå tillbaka. Man måste nämligen vid 
all diskussion rörande vår skogshushållning utgå från att skogen är att 
betrakta som en nationalegendom, hvars årliga atkastning utgör en af 
de viktigaste bland de krafter, som underhålla landets ekonomiska lif. 
Men detta krafttillskott måste för det första någorlunda motsvara sko- 
gens tillväxt och får således icke längre tid tära på kapitalet, ty det 
betyder förr eller senare lifvets aftynande. Och lika visst, som det är, 
att vi årligen behöfva husbehofsvirke och att trävaruindustrien måste 
hafva ständig tillgång på råmateriel, lika visst är det, att skogsafkast- 
ningen i stort äfven måste vara kontinuerlig. Och då trävaruindustrien 
äfven i framtiden, så långt vi nu kunna öfverskåda den, är nödvändig 
för landets ekonomiska bestånd måste vår fordran på dess kontinuitet 
äfven gälla en lång framtid. 
En« af skogshushållningens viktigaste uppgifter är utan tvifvel att 
höja skogens tillväxt, hvilket under vissa förhållanden blott kan ske ge- 
nom att befintlig trögväxande skog afverkas för att lämna rum åt växt- 
ligare sådan. Och då får icke afverkning ens i så vällofligt syfte ske 
till sådan omfattning, att ett uthålligt skogsbruk och därmed landets 
trävaruindustri z större mån äfventyras; ty det är för landet af jämfö- 
relsevis ringa betydelse, om våra skogar uppbringas till högsta produk- 
tion några årtionden förr eller senare, då däremot stora och hastiga om- 
gestaltningar på det industriella området medföra de största vådor. 
Landets väl är således hufvudsaken, efter hvilken såväl sparsamhet 
med skogen som sträfvan efter ökad tillväxt måste anpassa sig. Vi få 
tillfälle vidare beröra dessa synpunkter, då vi nu öfvergå att granska 
herr K:s framställning om hufvudmomenten i den norrländska skogshus- 
hållningen; ty i Norrland äro, så att säga, förhållandena tillspetsade; 
här är skogens tillväxt mest abnorm och fordran på ökad produktions- 
förmåga mest berättigad, och här är det äfven af större vikt än annor- 
städes att bevara skogskapitalet och industrin. Dessa frågor eller rät- 
tare den förra om sträfvan att afvinna skogen större tillväxt är det ock 
hufvudsakligen, som herr K. sysselsätter sig med. — 
Några af hufvudpunkterna i hans skogsprogram kunna angifvas 
sålunda: 
Norrlands skogar, förnämligast i inre Norrland, hafva ännu typen 
af urskog med en mängd oväxtlig skog och stora myr- och sumpmarker. 
Skogsvården kan således ej bli densamma här som i det öfriga Sverige. 
Utan afseende på uthållighet bör all skadad, mogen oeh undertryckt 
eller annars oväxtlig skog afverkas med besparande af unga och me- 
delålders bestånd och har herr K. här och på annat ställe angifvit att 
