142 P. O. WELANDER. 
afverkningstiden för all denna skog icke bör utsträckas längre än till 30 
högst 40 år. Dessa afverkningar anser han vara af största vikt för 
Norrland och med hänvisning till, att staten handhafver skogsskötseln 
på omkring hälften af Norrlands skogar, heter det, att »Norrlands väl 
eller ve är i hög grad beroende af det sätt, på hvilket kronan sköter 
dessa skogar.» Det andra hufvudmomentet är utdikning af all vatten- 
sjuk mark. Skogskultur anser herr K. icke vara behöflig i större ut- 
sträckning. Endast på kalafverkade marker, där fröträd saknas, och på 
tallmark, beväxt med gran, bör frösådd med tall tillgripas. På afdikade 
marker förordas sådd egentligen endast på starrmyr af större omfång. 
På öfriga moss- och myrmarker finnes vanligen tall duglig till fröträd. 
De skogar, hvilka detta afverkningsförslag afse utgöras hufvudsak- 
ligen af öfre Norrland, d. v. s. Norr- och Västerbottens län och särskildt 
lappmarkerna samt en del kronoparker, där naturskogar ännu äro öfver- 
vägande. Det kan ej nekas, att herr K:s radikala förslag titllämpadt 
skulle betyda en genomgripande förändring af Norrlands skogar och 
hvarje uppslag till bättre skogsvård i denna landsända bör mottagas 
med intresse. Vid första påseende förefaller ock hans i stor stil upp- 
gjorda plan till framtida norrländsk skogsvård mycket tilltalande och 
man måste i hvarje fall angenämt beröras af den entusiasm, med hvilken 
förf. omfattar frågan om bättre vård af dessa skogar och den hoppfulla 
tro han hyser om deras framtid. Vid närmare eftersinnande kan man 
dock ej undgå att se, det alltför viktiga intressen äro förbisedda och 
att förslagets radikala form och stora dimensioner äro dess svaghet. Vi 
lämna tillsvidare den rent skogsliga sidan af frågan och inskränka oss 
att i denna uppsats undersöka hvilken betydelse en sådan skogshushåll- 
ning skulle få för Norrlands väl och ve, för att begagna herr Kempes 
eget uttryck. — 
Den första meningen eller att principerna för södra Sveriges skogs- 
hushållning ej äro tillämpliga i Norrland följer förf. knappast själf, ty de 
radikala åtgärder, som han föreslår att så godt som på en gång uttaga 
all utvuxen och trögväxande skog samt afverka och afdika all vatten- 
sjuk mark, äro sådana intensiva åtgärder, som nog med fördel låta ut- 
föra sig i sydliga landsdelar, men om de utan vidare kunna tillgripas i 
Norrland med dess extrema förhållanden kan ifrågasättas. Genom trä- 
varuindustriens utveckling och möjligheten att afsätta äfven mindre träd 
har emellertid frågan om en rätt behandling af oväxtliga skogar i Norr- 
land nu kommit först på dagordningen och på dessa vidsträckta marker 
med nedsatt tillväxt frestas de att räcka hvarandra handen vännen af 
intensiv skogsvård och vännen af intensiva afverkningar; men knappast 
böra dessa två få ensamma bestämma afverkningarne. Ty, som vi förut 
