HVILKA ÄRO HUFVUDMOMENTEN I DEN NORRLÄNDSKA SKOGSHUSHÅLLNINGEN? 145 
tvång, hafva under sista decenniet allmänt öfvergåtts af utstämplingar 
af skadad skog, hvarvid nog på många håll äfven uttagits en del s. k. 
öfvermogen men i öfrigt frisk skog samtidigt. För öfrigt förlägges na- 
turligen årsafverkningen till de äldsta skogsbestånden, hvarigenom man 
bör i icke ringa mån kunna förebygga faran af att skogen förfares. Den 
som icke blott hört och läst om Norrlands skogar utan äfven sett dem 
vet ock, att mogen och undertryckt skog visar ringa tillväxt men bibe- 
håller växtkraften förvånande länge. Hvar och en förstår äfven, att de 
75 &Z, herr K. kallar oväxtlig skog, icke saknar all tillväxt, som man ock 
kan ötvertyga sig af de gjorda tillväxtundersökningarne på K:s egna skogar 
i Västerbotten, hvarför det begagnade uttrycket »oväxtlig» icke är att 
tolka efter bokstafven. Lägges härtill att man har skäl antaga en fort- 
gående prisstegring på trävaror, manar det till noga öfvervägande, innan 
man på en gång realiserar en så kurant vara som timmerskog, låt vara 
att den visar ringa kvantitetstillväxt. 
Härmed vare dock icke sagdt, att allt är bra som det är. Tvärtom tro 
vi, att skogsbruket i Norrland måste blifva mycket mera intensivt. Den 
mängd oväxtlig skog, som finnes, måste naturligen föranleda en ökning 
af afverkningarne och framför allt får ingenting ruttna bort, men å an- 
dra sidan tro vi icke ställningen är så hotande eller skogens förändring 
så hastig, att man behöfver tillgripa så brådstörtade åtgärder som herr 
K. förordar, helst de väntade fördelarne mångenstädes icke torde blifva 
så afsevärda och hela programmet för öfrigt har en mycket mörk afvigsida. 
Ty man behöfver hvarken drömma eller tyda drömmar som på 
gamle Faraos tid för att inse, att sådan skogshushållning betyder för 
Norrland 30 feta år och 2—3 gånger 30 magra. Hvem skall föda de 
7 magra nöten, då afverkningsåren äro slut? kanske de 7 feta? Efter 
3—4 årtionden skulle närmare 3/, af skogskapitalet i de två nordligaste 
länen vara exporteradt, förutom en hel mängd skog söder därom främst 
på kronans marker, oeh det finnes ingen utsikt för att det återstående 
skulle kunna uppehålla mer än en bråkdel af vår trävarurörelse. Det 
hela måste därför sluta med en svår kris eller rättare krasch. Här sak- 
nas således >»den fasta, säkra ställning, den trygghet mot ovissa väx- 
lingar>, som herr K. själf i annat sammanhang så varmt förordar för 
arbetarnes skull. Och trävarurörelsen var ju »en eminent arbetarefråga?» 
K:s förslag lider således af det betänkliga felet, att det svär mot 
hans egna principer. Herr K. lägger de makthafvande på hjärtat, och 
det med rätta, att Norrlands väl eller ve är beroende af den skogshus- 
hållning, de tillämpa. Men föga bättre lär det bli, om hans egen 
skogspolitik skulle förverkligas, hvilket skulle betyda vårt tillfälliga väl 
men barnens ve. 
