HVILKA ÄRO HUFVUDMOMENTEN I DEN NORRLÄNDSKA SKOGSHUSHÅLLNINGEN? 147 
svårighet att kunna bibehålla nuvarande stora export, som äfven i nå- 
gon mån bidragit till att herr Frans Kempe föreslår så hastig och ra- 
dikal behandling af Norrlands skogar. Detta motiv: skymtar ock fram 
i hans uppsats om man läser den uppmärksamt. Det heter nämligen 
på sid. 226, att han med djupt vemod sett, huru hemmansägarne täm- 
ligen allmänt sköfla sina skogar i sydliga norrlandslänen och fortsätter 
han: »sedan nu för södra delen af Norrland antagits en skogslag, som 
är af intet värde för bevarandet af skogskapitalet, kan man ej heller 
våga hoppas, att de allmogeskogar, som ligga inom denna del af Norr- 
land i någon egentlig mån skola bidraga till landets framtida förkofran 
och välstånd. Införandet af den förut beskrifna afverkningsmetoden är 
således, enligt min åsikt, af den största betydelse för Norrlands framtid 
och ett af hufvudmomenten den i norrländska skogsvården.»> Med andra 
ord, då de sköflade skogarne i södra Norrland icke förmå i någon egent- 
lig mån uppehålla industrien, blifva de föreslagna öfverafverkningarne i 
öfre Norrland desto nödvändigare. Detta är en mycket betänklig åskåd- 
ning. I stället för att sköflingen i nedre Norrland bort mana till för- 
siktighet med kronoparkerna och lapplandsskogarne förordas i stället att 
exportera ända intill 3/, af skogskapitalet äfven på dessa. Huru skall 
sådant sluta, och hvilka skogar skola våra närmaste efterkommande få 
som bidrag till Norrlands förkofran och välstånd? Vi frukta att svaret 
härpå äfven kan gifva anledning till djupt vemod. 
Denna K:s åsikt är så mycket mer oväntad, som han i början af 
sin uppsats framhåller vikten af att åtminstone den växtliga skogen i 
södra Norrland sparas. Visserligen tages ej denna sparsamhet så all- 
varsamt, att den göres till villkor för att den stora öfverafverkningen i 
öfre Norrland skulle äga berättigande, men han menar dock, att sådan 
besparing vore önskvärd — en vacker om ock from önskan. Men när så 
framställningen mera närmar sig verkligheten och han medgifver, att 
skogsägarne utan tvifvel komma fortfarande att öfverafverka skogarne 
och undergräfva industrien i södra Norrland, blir det på grund af just 
denna hejdlösa afverkning för förf. af största betydelse, att vi gripa till 
samma metod i öfriga Norrland. Det är icke konsekvens i ett sådant 
resonnemang. 
Förklaringen är nog, att förf. på grund af klar insikt om, hur ound- 
gänglig trävaruindustrien är för Norrland, söker i första rummet finna 
utvägar att tillsvidare bibehålla denna oförminskad utan att göra sig 
fullt reda för, om den numera motsvaras af landets skogstillgångar. Att 
K. äfven är öfvertygad om, att industrimännen i allmänhet hafva som 
främsta mål att uppehålla den rörelse, de nu bedrifva, äfven om t. o. 
m. det växtliga skogskapitalet måste tillgripas framgår fullt tydligt af 
