OM BRANDTORN I DE NORRLÄNDSKA SKOGARNA 161 
brandvakten att afgöra, till hvilken fäbodvall den eller den elden hör, 
synnerligast som vallarna hafva sina bestämda rastställen, dit de olika 
dagar återkomma. Skola skärpta bestämmelser eller utfärdade förbud 
hafva praktiskt värde, måste, som sagdt, kontroll finnas, och detta gäller 
icke minst inom detta område. 
Brandtorn. 
För komplettering af egna iakttagelser rörande anordnandet af brand- 
torn och därmed förenade kostnader har jag vändt mig till jägmästaren 
C. Rich. Falck i Lillherrdal, hvilken har dessa angelägenheter om hand 
åa Ljusne-Woxna aktiebolags skogar i södra Härjedalen, och till jäg- 
mästaren Gustaf Gyllenhammar i Bollnäs, hvilken anlagt brandtornen 
å Orsa sockens besparingsskog i Dalarne. Därjämte har jägmästaren G. af 
Peterséns i Sveg lämnat upplysningar för Bergvik och Ala nya aktie- 
bolags andel i brandtornsnätet i Härjedalen. Med stöd af dessa fack- 
mäns benäget lämnade uppgifter vill jag söka väcka ett lifligare intresse 
för denna viktiga fråga och om möjligt bringa densamma något närmare 
sin lyckliga lösning. Det är särskildt inom södra Norrland och Dalarne, 
som jag beräknar, att brandtornssystemet skall hafva sin största använd- 
ning, beroende på därför gynnsamma terrängförhållanden. Särskildt vill 
jag framhålla Jämtlands län, hvars skogsförhållanden jag haft tillfälle att 
närmare lära känna, såsom varande liksom afpassadt för ett systema- 
tiskt genomförande af denna idé. Min tro är, att den stora skogsbrand, 
som rasade i västra Jämtland år 1901, aldrig skulle ha fått en sådan 
utsträckning, som då blef fallet, om elden redan från början blifvit in- 
rapporterad och platsen för dess uppkomst bestämdt angifven. Det skulle 
vara intressant att utröna, om icke ensamt. denna skogseld förorsakat en 
förlust, hvars penningevärde mer än väl räckt till för att bekosta brandtorns- 
system för hela länet. Alla de personer, hvilkas omdöme jag inhämtat 
i denna fråga, hafva ansett, att idén om ett systematiskt brandtornsnät 
vore värd det största beaktande. I praktiken har det visat sig, att 
exempelvis sommaren 1904 flere påbörjade skogseldar blefvo hastigt 
släckta i Härjedalen, tack vare de brand- och utkikstorn, som där finnnas. 
Å Orsa besparingsskog i Dalarne, som sedan slutet af 1880-talet haft 
sitt särskilda brandtornsnät, ha alla påbörjade skogseldar blifvit hastigt 
släckta, innan de hunnit få någon afsevärd utbredning. En skogsbrand 
omfattande 1,500 hektar af besparingsskogen föranledde Orsa kommun 
till denna åtgärd. Den är i det fallet en föregångare i landet. Det 
område, som på detta sätt bevakas, är 70,000 hektar, däraf 56,500 
hektar skogsmark. 
Då vi nu från och med år 1905, då den nya skogslagen trädt i 
