OM FROSTSKADOR Å GRAN I NORRLAND SOMMAREN 1906, 183 
frusit så hårdt, att den beröfvats sin ledande förmåga, hvarigenom äfven 
barrens död blifvit den närmaste följden. Men den möjligheten är där- 
för visst icke utesluten, att dessa, de yngsta barren, äfven direkt ska- 
dats af frosten. En mikroskopisk undersökning, företagen omedelbart 
efter skadans inträdande, skulle helt visst ledt till frågans lösning. 
Beträffande frostskadans uppträdande å de enskilda träden och i 
bestånden är följande att anteckna. Där frosten angripit ett individ har 
detta alltid först skett med de högst sittande skotten. Först därefter 
hafva de lägre angripits, eller med andra ord, de för frosten minst skyd- 
dade skotten hafva först fallit offer för densamma. Likaså har ungsko- 
gen eller snarare de mest lågväxta individen hårdast angripits, hvilket 
ej heller varit annat att vänta, då den kallaste luftströmmen under nat- 
ten stryker fram närmast jordytan. Träd af ej obetydlig höjd, cirka 
10—12 met. hafva äfven å vissa trakter angripits i ej oväsentlig utsträck- 
ning. Det är anmärkningsvärdt beträffande en del af dessa, att endast 
toppskotten berörts af frosten, under det de lägre, för vida starkare köld 
utsatta skotten, undgått att skadas. Häraf framgår att terminalskottet 
under dess största längdtillväxt är vida ömtåligare än samtliga skott af 
lägre ordning. 
Rörande frostskadans utbredning inom Jämtlands län har jag själf 
varit i tillfälle att konstatera följande. Inom länets nordligaste fjälltrak- 
ter har skadan ingenstädes iakttagits. Detsamma är fallet närmast kring 
Ströms vattudal. Å den ej obetydligt höga bergsträckning, som skiljer 
Ströms vattudal från Flåsjön, förekommer skadan rätt ymnigt. I de 
lägre delarna kring de stora sjöarnas stränder, där temperaturen ej varit 
underkastad allt för stora variationer, uppträder skadan i allmänhet i 
obetydlig omfattning. Så är fallet' kring Flåsjön, Hammerdalssjön samt 
kring Storsjön. Mellan Ströms vattudal och den cirka 3 mil söder därom 
belägna Hammerdalssjön ha frostskadan observerats endast invid de där- 
städes belägna, synnerligen vidtomfattande sankmarkerna. Eljest har 
frosten farit tämligen mildt fram inom detta lågland. På sträckan Ham- 
merdal —-Östersund, hvilken sträcka omfattar högre belägna trakter, äro 
däremot frostens härjningar vida allmännare. Söder om Storsjön vid 
Åsarna, Öfver- och Ytterhogdal, Klöfsjö, Vemdalen, Sveg och Lillherr- 
dal anträffas frostskadad gran i stor utsträckning. I dessa trakter har 
ingenstädes något större sammanhängande område kunnat urskiljas, där 
frostskadan uppträdt sparsammare. Den inom södra Jämtland och Här- 
jedalen hårdast angripna trakten synes vara området kring Ytterhogdal. 
För att om möjligt söka utreda huruledes granskotten under sin 
största längdtillväxt reagera mot låga temperaturer har jag från statens 
Meteorologiska Centralanstalt, på därom framställd begäran, erhållit upp- 
