196 HENRIK HESSELMAN. 
Den botaniska afdelningen började med en framställning af vedens ana- 
tomiska struktur hos olika trädslag, belyst genom bilder och preparat. Här 
var intet särskildt nytt att lägga märke till. Hartigs bekanta arbeten hade 
satt sin prägel på det hela. 
Genom modeller åskådliggjordes den inre byggnaden af veden, såväl hos 
barrträd som hos löfträd. Variation i byggnaden på grund af yttre omstän- 
digheter eller af inre orsaker visades genom flere olika preparat. Det hela 
gick ut på att ådagalägga hurusom träets tekniska egenskaper äro beroende 
af dess byggnad. 
I nära anslutning härtill var en afdelning anordnad för att visa impreg- 
neringen och dess roll för träets hållbarhet. Ett sådant förfaringssätt användes 
hufvudsakligen för telegrafstolpar, gatkubb, grufstolpar och för andra fall, där 
träet lätt är utsatt för förmultning. Såsom impregneringsvätskor bru- 
kas kvicksilfverklorid, kopparvitriol, zinkklorid, zinkklorid i blandning med 
karbolsyrehaltig stenkolstjära eller denna senare vätska utan inblandning med 
zinkklorid. Det gäller att så mycket som möjligt genomtränga veden med 
den konserverande vätskan, och detta sker på flera olika sätt såsom genom 
att låta veden uppsuga impregneringsvätskan eller genom att under tryck pressa 
in den. Slutligen begagnar man sig ofta af att genom, utpumpande af luf- 
ten inuti veden låta vätskan ersätta de tomrum, som härigenom uppkomma, 
hvarvid dock den inträngande impregneringsvätskan måste sättas under ett 
betydande tryck. Betydelsen af impregneringen ligger däri, att veden skyd- 
das mot angrepp af vedförstörande svampar, en viss höjning af dess mot- 
stånd mot tryck blir också en följd. Vid impregnering intränger vätskan en- 
dast 1 splinten; kärnveden är ogenomtränglig. Den spelar därför såsom ved- 
bevarande medel den största rollen hos kärnlöst virke. 
Af de statistiska tabellerna framgår, att Bajern har ett ganska stort 
öfverskott på gammal bok För att få användning för denna har bajerska 
skogsstatsförvaltningen på flerfaldigt sätt understödt försöken med vedens impreg- 
nering, och man har i det hänseendet till synes kommit ganska långt. Bok- 
virke har sålunda erhållit en mycket viktig användning till järnvägssyllar. 
Vanligt bokvirke multnar lätt, på 3 å 4 år är en sådan järnvägssyll förbru- 
kad. Bokveden har emellertid mycket goda mekaniska egenskaper och det 
gäller därför endast att göra det mera hållbart. Genom impregnering med 
zinkklorid och stenkolstjära höjes hållbarheten till 25 å 30 år. Man har 
härvid erhållit så goda resultat, att impregnerade boksyllar anses som 
nutidens förnämsta material i sitt slag. Såsom bevis härpå kan nämnas att 
Simplontunneln, den moderna järnvägsteknikens senaste triumf, belagts med 
sådana syllar. Enligt en redogörelse i Revue Genérale des Chemins de fer 
använder den franska östbanan dylika syllar sedan 30 år tillbaka, och de 
hafva stått sig bättre än alla öfriga. Under loppet af 24 år utväxlades 
sålunda af 
OMMAPTegnET ACC CKSYÄLAN esset ke. bef a KÖER 
impregnerade » — (stenkolstjära) ............... 49 >» 
> boksyllar FINNE RECKAN Te 
Af boksyllar å en bansträcka, som lades för 27 år sedan, finnes ännu 
80 & kvar och Dufaux, östbanans öfveringeniör, anslår genomsnittstiden 
för deras användbarhet till 35 år. Till jämförelse kan nämnas att järnsyllar 
hålla endast i 15 år. För att boksyllarna skolevi sa dylika utmärkta egen- 
