FRÖMÄNGDEN VID RUTSÅDD AF TALL- OCH GRANFRÖ. 215 
Som resultat af såddförsöken ha framlagts en samling direkt vid för- 
söken aflästa tal jämte ur dessa tal gjorda procentberäkningar. Hvar och 
en af dessa uppgifter innebär en gjord erfarenhet och har.värde liksom alla 
sådana. Då emellertid den praktiska verklighetens frågor äro ännu ofäntligt 
mycket talrikare, räcker detta ej långt. Vi söka af detta skäl med rätta 
att generalisera våra erfarenheter. Det är om vägen till detta mål, som för- 
fattaren tagit miste. 
Han har nämligen sökt nå generella resultat genom att taga enkla 
matematiska medeltal af de vid försöken gifna resultaten. Att göra så är. 
bildlikt taladt, att gå in i närmaste återvändsgränd. Såsom rent felaktigt 
måste man beteckna hans tillvägagående att i flera fall (så t. ex. på sid. 82 
och 83 samt i tabell 10) hopföra siffror, hvilka ej äro fullt jämförliga. Ur 
rent matematisk synpunkt är det som bekant likgiltigt, om man räknar i 
sill eller makrill, men ur biologisk synpunkt kan det vara viktigt nog. 
Den riktiga vägen till generalisering af ett problem sådant 
som det föreliggande är liksom vid andra naturvetenskapliga un: 
dersökningar den, att man genom jämförelse af de gjorda erfaren- 
heterna söker finna de konstanter och lagar, hvilka råda i all den 
växlande mångfalden. Äro dessa funna, kan man sedan förutse hvarje 
enskildt fall. 
För en bearbetning af försöksresultaten i denna riktning, hvartill påtag- 
ligen högst betydliga möjligheter förefinnas, har författaren i sin uppsats ej 
röjt den ringaste förståelse. Värdefulla rön ligga inom räckhåll för honom, 
hvilka han antingen ej ser eller ej håller för värda att upptagas. 
Om författarens underlåtenhetssynd är stor beträffande tydningen af de 
egentliga såddförsöken, hotar den likväl att blifva ännu större beträffande 
försöksfältens utnyttjande i och för s. k. proveniensförsök i ordets trängre 
bemärkelse. 
Försökssådderna äro 7 — eller, om Elfkarleöfältet medräknas, 8 — 
stycken parallellkullturer. Då fröet i olika parceller å samma fält härstam- 
mar från skilda landskap, och försöksfälten blifvit förlagda till så vidt skilda 
trakter, äro alla betingelser gifna för proveniensförsök. Om kulturerna få 
fortväxa och blifva skötta, erbjuda de i detta afseende möjligheter, som borde 
kunna ställa dessa försök i värdig jämbredd med de allra mest omfattande 
proveniensförsök öfver tall och gran, som någonsin blifvit utförda. 
Det är desto mera öfverraskande att finna, att författaren frånsäger kul- 
turerna värde i föreliggande afseende. Den å sid. 87 uttalade åsikten, att 
dylika försök för att ha full beviskraft måste utföras genom plantering, enär 
såddförsök skulle löpa risk att förryckas genom själfsådd, synes näppeligen 
tillräckligt grundad. 
I första hand motsäges detta af författarens egen, å sid. 73 och föl- 
jande lämnade utredning, enligt hvilken »frågan, huruvida själfsådd störande 
inverkat på undersökningen, kan besvaras med nej» — möjligen med un- 
dantag af ett enda försöksfält. Först senare skulle sålunda själfsåddens stö- 
rande inflytande blifva afsevärdt. Har själfsådd ej från första början lyc- 
kats förrycka kulturerna, borde det emellertid ej möta några oöfvervinneliga 
svårigheter att allt framgent förhindra detta. Ju äldre kulturerna blifva, 
desto lättare blifva nämligen de själfsådda plantorna att igenkänna vid en 
