FRÖMÄNGDEN VID RUTSÅDD AF TALL- OCH GRANFRÖ. 217 
vetenskap, variationsstatistiken eller biometrien, som i många fall bättre än 
den rena skogsmatematiken är skickad att till behandling upptaga skogsbio- 
logiska problem. Att författaren i en undersökning sådan som den förelig- 
gande ej beaktat variationsstatistikens elementer är otidsenligt. 
Under förutsättning, att undersökningar öfver plantorna framdeles ske 
efter riktiga metoder, har en liten procent själfsådd ett försvinnande obetyd- 
ligt inflytande på resultaten. 
Stockholm i mars 1907. 
Edvard Wibeck. 
Nordlig fyndort för gran. 
(Med fotografi, sid. 218.) 
Under en år 1897 företagen botanisk exkursion till nedre Pasvig- 
dalen i Sydvaranger anträffade jag på ryska sidan om Klistervandet en 
gran, som för kuriositetens skull förtjänar att omnämnas. Den torde 
nämligen vara världens nordligaste gran. 
Fyndorten är belägen på ungefär två kilometers afstånd från Kum- 
puniemi nybygge vid en nordlig bredd af 69? 32" 30”. Trädet växte 
i en myrlagg med gles, öfverårig tall och något björk. Dess dimen- 
sioner blefvo icke uppmätta, men att döma af den vid samma tillfälle 
tagna fotografien var höjden minst 14—15 m. och brösthöjdsdiametern 
25—30 cm. Granen hade redan sett sina bästa dagar. Toppen var 
fullkomligt torr och de lägre grenarna halftorra. Artens lokala fort- 
bestånd syntes dock säkerställdt genom några marväxta granbuskar. 
På samma resa fotograferade jag äfven den bekanta grangruppen 
vid Björnsund på norska sidan af Pasvig gränsälf. Denna fyndort ligger 
enligt norska topografkartan vid 69? 27' 40” n. br., icke vid 69? 25', 
som någon gång uppgifvits. 
Helsingfors den 4 februari 1907. 
A. W. Granit. 
