226 HENRIK HESSELMAN. 
hastigt utvecklades hans genis mäktiga krafter, och han var knappt en 
30-årig man, då han af hela sin tids lärda värld skattades som den 
store reformatoriske naturforskaren. Som professor och lärare vid 
Uppsala universitet blef han snart denna högskolas mest lysande repre- 
sentant, som omkring sig samlade en stor skara lärjungar, såväl sven- 
skar som utlänningar från snart sagdt Europas alla länder. 
När smålandspojken på backarna i Stenbrohult samlade örter till 
ett »herbarium vivum» ansågs detta som ett både skadligt och onyttigt 
tidsfördrif. Arkiatern och riddaren af Nordstjärneorden — en på den 
tiden sällsynt utmärkelse — var däremot representanten för en vetenskap 
på modet. Naturhistoriskt intresse ansågs höra till god ton, högt upp- 
satta män och kvinnor täflade med hvarandra i att göra märkvärdiga och 
»curiösa» samlingar, och i bästa fall beskrefvos dessa af den berömde 
arkiatern. : 
Linné är därför icke blott den store, geniale deskriptive naturforska- 
ren, »princeps botanicorum» som hans beundrande samtid satte på hans 
minnesvård i Uppsala domkyrka, utan han är, hvad som för oss är af 
ännu större betydelse, uppväckaren och grundläggaren af det naturhistoriska 
intresset i vårt fädernesland. Så mäktigt var hans inflytande och så 
kraftig hans rika personlighet, att han hos sin samtid höjde allt hvad 
naturstudium och naturiakttagelse är och heter från en om icke alldeles 
föraktad, dock fullkomligt misskänd ställning till en ansedd plats i vårt 
lands odling. En sådan vändning i vår kulturs utveckling har varit af 
stor betydelse för tillgodogörandet af vårt lands naturliga rikedomar och 
så kommer det sig, att alla vänner till vår svenska skog, vare sig de 
äro naturforskare ex professo eller i det praktiska lifvet syssla med 
skogens vård och ans eller skördandet af-dess produkter, i den 23:e 
maj 1907 kunna se en minnesdag för hela vårt folk. 
Men Linné var icke blott den lärde forskaren, som uteslutande 
sysslade med sin vetenskap, utan en öfver hufvud taget ytterst vaken 
och allmänt intresserad man. För politik hade han visserligen inte 
det minsta sinne — han höll sig icke ens med någon egen tidning — 
men för allt som kunde förkofra och utvidga användandet af våra naturliga 
resurser hyste han ett varmt och lifligt intresse. I det fallet liknade han 
sin tid. Frihetstidens Sverige hade en utprägladt praktisk och eko- 
nomisk läggning; det gällde att inom de delar, som ännu funnos 
kvar af den forna stormakten bygga ett hem, skönare och bättre än 
det, som gått förloradt. Allt hvad nyttigt var eller som man då sade 
utiliteter stod högt i kurs, och man hyste stora tankar om rikedomar 
inom landet, som ännu voro fördolda och okända. Visserligen blefvo 
många af dess förhoppningar till intet, men frihetstidens Sverige lämnade 
