228 HENRIK HESSELMAN. 
Lönnen utslagit sina blomor, men ej blad; at Björken nyligen utspruckit 
och blommade som bäst; Alens stiplar woro nyligen utbrustne och Granen 
hade på sina ytterste qwistar små röda smultronlika knoppar, som woro 
thes hanblomster, men ännu ej mjölige; Lind, Ek och Asp stodo ännu 
sofwande i sin winter-dwala. 
Blommor woro inga andra än Draba prima, Caltha, Glechoma, 
Leontodon, Hepatica, Anemone secunda, Oxalis, Adoxa, Salices.»> Så 
börjar Linné sin skildring af resan till Öland och Gotland den 15 
maj 1741 (g. st.). 
Resorna företagas till häst, under färden till Skåne använde han 
dock vagn. Maj, juni och juli månader användas till de egentliga under- 
sökningarna. I början af augusti ställes färden åter mot hemmet och 
just i skördetiden är han åter i Uppsala för att vaka öfver sin kära 
trädgård och skydda de ömtåligaste växterna mot de snart inbrytande 
frostnätterna. 
Reseskildringarna följa noga färdens gång. För hvarje dag anno- 
teras allt nytt och märkligt, som observeras. Diagnoser meddelas på 
de nya djur och växter, som anträffas, i regel på latin. Jordmånens 
beskaffenhet, traktens geologi undersökes. Allehanda fossil insamlas, 
beskrifvas och afbildas. Västgötabergens byggnad (Kinnekulle, Ålle- 
och Mösseberg) ger honom anledning till högst märkliga slutsatser an- 
gående jordens utvecklingshistoria, tankar, hvilka likna en modern geo- 
logs och som i geologiens historia haft en ganska stor betydelse. I hans 
reseskildringar finnas i korthet sagdt en hel mängd observationer af det 
allra största intresse för kännedomen om vårt lands naturhistoria. 
Men Linn&us är icke blott den skarpsynte, ständigt iakttagande 
och undersökande naturforskaren. För det mänskliga lifvets olika for- 
mer isynnerhet landtbefolkningens lif hyser han ett lefvande intresse. 
Man finner i dessa enkelt, men liffullt skrifna reseskildringar talrika 
beskrifningar på böndernas lif, deras klädedräkt, seder och vanor, deras 
sätt att sköta åker och äng, deras åkerbruksredskap och kreatur. Skrock 
och vidskepelse, »raller», som Linné kallar sådant, antecknar han, hål- 
lande före »det skulle wara et artigt argument, om någon af widskep- 
pelse wille giöra en ansenlig sambling, och wisa hwar ifrån hwar och 
en först kommit.» 
Det torde icke förefalla märkligt, att en man, så vidsynt och så 
mångintresserad som Linné, äfven skulle hafva blick för våra skogar och 
deras skötsel. Man finner oupphörligt i hans reseskildringar, att han ägnat 
dessa sin uppmärksamhet och sitt intresse, och många gånger finner man 
af honom uttalanden, som för sin tid äro ganska märkliga. Åt sko- 
garna och deras vård har han dessutom ägnat flere smärre afhandlingar. 
