232 HENRIK HESSELMAN. 
I hans reseskildringar från södra och mellersta Sverige möter oss 
en annan bild af skogarna. Här är det en här och där såsom t. ex. i 
Bohuslän redan uppkommen skogsbrist, som hos honom uppväcker re- 
flexioner öfver skogens betydelse för landtmannens ekonomi. »Skogs- 
bristen är här den swåraste, hela tracten är naken, fast i forna tider 
skogen täkt alla bärg; hit skulle folk komma från Rikets skogfulle 
provincier, at se hwad förmon det är att äga egen skog, samt huru 
dyrt weden här köpes, då Bonden gerna gifwer 5 Mark S:mt för hwar 
spade om dagen, med hwilken han själf får skära torf på andras ägor; 
då skulle skogarne hos oss bättre wårdas och handhafwas, än som nu 
ofta sker.»? 
De grofva masteträden voro den tidens värdefullaste virke, men 
sällan får skogen stå så länge, att träden hinna utväxa till dylika di- 
mensioner, i synnerhet är brännandet hinderligt. »Hwad capital Swerige 
skulle äga om Skogarne woro mogne af fullgamle trän, som nu afswed- 
jas, innan de äro 30 år. Sådane Trägårdar lära aldrig mer wäxa i 
Swerige, om ej någon fatal pest utsopar landet, ty snart är ingen win- 
kel eller wrå i Swerige, som ej utsättes för branden.»” 
Men Linné nöjer sig icke endast med att klaga öfver den bristande 
skogsvården, han ger ofta i sina resebeskrifningar anvisningar till sko- 
garnas mera rationella skötsel. De grunda sig visserligen icke på några 
mera vidsträckta och mera ingående undersökningar, men de bära alltid 
vittne om hans för allt i naturen vakna och öppna öga. : 
Eken var ju under 1700-talet det värdefullaste skogsträdet. För 
skeppsbyggerierna, i synnerhet för örlogsvarfven var det det förnämsta 
eller enda användbara virket. Alla veta vi, hurusom särskilda skogs- 
författningar hägnade eken. Angående detta träd har han också många 
upplysande anmärkningar. »Eken hölt Landtmannen före bäst kunna 
sås i mossa under Enebuskar, och att den ej uppwäxte utan mossa, ej 
heller blefwe wäl bewarad ifrån Kreaturen, utan En, som dem afhöll 
intill dess Eken kommit till den högd, att hon kunde förswara sig sjelf.» ” 
Af ännu större intresse är dock, hvad han yttrar om den vackra 
ekskogen vid Brännehult i Kalmar län. 
»Ekar äro the nyttigaste Träden i Riket, besynnerligen för deras 
nytta wid Skieps-Byggerien. Man beklagar allmänt at Ekarne här i 
Swerige wäxa mer grenuge och krokuge, men mindre jämne och rake 
än de Utländske; man har sökt igenom stadigt qwistande få Träden 
til jämn wäxt, men har doch föga lyckats; här på orten sågom wi the 
! Västgötaresan. Stockholm 1747, sid. 162. 
> Västgötaresan, sid. 247. 
> Västgötaresan, sid. 104. 
