CARL VON LINNÉ. 235 
ande, såningstiden och såningssättet. För tall och gran anses våren 
vara den rätta såningstiden, björken däremot kan sås höst eller vår. 
Ett lätt svedjande är fördelaktigt. »at marken icke hafver någon gräs- 
vall; men bättre är (i synnerhet vid Granens sående), at mossan allenast 
med harklan uphackas, så at frön komma ned i jorden; eller ock, om 
man gör en liten for af et par tvärfingers djup, och deri sår tunt frön, 
samt sedermera lägger foren tilsammans.» 
Han ger ock anvisningar för, hur skogen sedermera skall skötas 
för att lämna de produkter, man önskar. »Den som åstundar timmer- 
skog och mastträn, han bör låta Tallen växa up til fyra famnars högd, 
helt trångt och tät: sedermera bör skogen gallras något, dock icke så, 
at snön, som lägger sig på qvistarna, kan afbryta de smala trän, och 
åter efter 10. år bör skogen väl gallras, at trän stå långt ifrån hvarandra, 
hela tre famnarna; och detta helst på åsar, på sidor af backar, eller på 
sandhedar.» 
I slutet af sin afhandling tar han åter till orda för att man kring 
gårdarna bör plantera träd och redogör i det sammanhanget för korg- 
pilen eller den tyska pilen och dess användande. 
Sedan Akademien tagit del af afhandlingen beslöt den, att den »i 
anseende till de nödige underrättelser den innehåller för våra aftagande 
skogar, funnits värd, at göras allmän.» 
Den tredje afhandlingen innehåller Linnés Tankar om nyttiga väx- 
ters planterande på de Lappska Fjällen." Han redogör först för huru- 
som fjällfloran på från hvarandra vidt aflägsna höga berg i Europa visar 
stor öfverensstämmelse, många arter äro gemensamma för de olika hög- 
fjällsområdena. »Det är märkvärdigt nog, at så vida ifrån hvarannan 
aflägse orter, skola, så snart de komma til en viss högd i luften, blifva 
skallote, få samma jordmon, lika snö, lika växter. Detta är grunden 
till. Oeconomiens förbättrande i våra Lappska tjäll.» Från andra fjäll 
bör man därför införa nyttiga växter, som hos oss skulle kunna trifvas. 
» Skola våra Fjäll någonsin blifva upodlade genom nyttiga växter, måste 
man dit införa sådana, som sjelfmant växa på andra Fjällar». Han 
förordar trenne träd till införande hos oss i fjällen, nämligen silfvergranen 
(Pinus picea L = Abies alba Mill), som bör planteras på sidorna af tjällen 
bland skogen, där det finnes mycket mylla och där Jerja eller Sonchus 
alpinus L (= Mulgedium alpinum Less) ymnigt växer. Lärken (Pinus larix 
L = Larix europea Lam et Dc.) och cembratallen (Pinus cembra 1.) böra 
båda införas. Dessa två träd gå i Alperna upp i öfversta skogsgränsen, 
högre än andra skogsträd. Genom att på våra fjäll plantera dem ofvan- 
för den nuvarande skogsgränsen, skulle denna kunna förskjutas uppåt, 
1 Vet.-Akad. Handl. Bd. 15. 1754. 
