242 T. J. BLOMQVIST. 
Svedjebruket är en högst viktig faktor vid afgörandet af frågan 
om trädslagens forntida och nutida spridning i Finland. Tyvärr är detta 
område af forskning ännu blott påbörjadt, och svedjebruket i sin hel- 
het blott ytligt berördt. 
Där svedjebruk bedrifves i Finland, sker detta alltid utan tanke på 
skogens bästa, och än mindre på jordens. 
Det är alldeles ingen sällsynthet, att man till exempel i Karelen 
tager ända till 5 skördar af en sved — den sista bohvete. 
Flerstädes fälles 10—15 årigt ungt löfskogsuppslag, och lika unga 
tallskogar följa ofta med. För en nyck af en lätting, hvilken ej vågar 
sig på att med svett och möda odla sin jord, fälles och brännes utan 
urskillning växtliga barrskogar och marken brännes utan förbarmande 
äfven om naken berggrund framträder. 
Genom  lagstiftningsåtgärder har man försökt motverka detta, men 
lagen har varit, och är ännu, så att säga en död bokstaf, ty tillämp- 
ningen af densamma och bevakningen har ej kunnat genomföras — 
främst af bristande intresse och nit hos landsbyggdens ordningsmakt. 
Redan år 1753 skrifver professor P. Kalm i Åbo uti sitt i mycket 
. märkliga arbete »Oförgripeliga tankar om Nödvändigheten af Skogarnes 
bättre vård och ans i Finland.» »Borde svedjande om ei aldeles afskaf- 
fas, dock ganska starkt inskränkas.» 
Landets nu gällande skogslag af år 1886 stadgar: 
» Allt svedjebruk vare förbjudet å bergig samt strängt stenbunden 
eller stenhölstrig mark, äfvensom å sådan sandmo, som är beväxt med 
tallskog eller ljung.» 
»Från svedjad mark må ej flere än två sädesskördar tagas. Ej 
heller får ny bränning af samma mark ske, innan därå uppvuxen ung- 
skog hunnit till en ålder af trettio år, därest sagde skog hufvudsakli- 
gast består af löfträd, och fyratio år, när barrträd till betydligare mängd 
däri förekomma.» 
Till svedjande hänföres ej bränning af ris och annat affall vid 
skogsafverkning, då stället ej begagnas till odling af säd, utan brännin- 
gen afser att förbättra bete eller befordra uppkomsten af ny skog.» 
»Kyttande må äga rum endast å mossar och kärr samt vid nyod- 
ling af mark till ständig åker eller äng.» 
Vidare stadgas i skild Kungörelse af 1895, att i trakter där sved- 
jebruk ännu bedrifves allmänt, bör vid skogsindelning af staten eller 
församlingar tillhöriga skogar en viss del af skogen indelas skildt för 
svedjning. 
Skogsinstruktörerna böra på sina resor hos privata jordägare öfver- 
vaka, att gällande lag angående svedjebruk efterlefves. 
