244 T. J. BLOMQVIST. 
väl af forstmän som jordägare, behandlat denna fråga, hvarvid åsikterna 
varit rätt delade. 
Det gamla vanliga svedjandet har i allmänhet icke funnit någon 
synnerligen talrik krets försvarare. Att detsamma är i betydande grad 
skadligt för landets skogar erkännes af en hvar. Åsikterna divergera 
blott uti sättet att motarbeta detta onda, så till vida att några rösta för 
stränga åtgärder, andra åter för en långsamt skeende förbättring på 
upplysningens och exemplets väg, då åter andra tillika varna för ett in- 
kräktande på den personliga friheten att efter godtfinnande få handskas 
med sin egendom. 
Redan för 40—50 år sedan började man i Finland arbeta för mot- 
verkandet af svedjebrukets skadliga inflytande genom att förvandla efter 
svedjebruk uppkomna löfskogsbestånd till barrträdssamhällen. Dessa 
försök utfördes till först i skogar lydande under Evois Forstinstitut, och 
hafva därstädes sedan blifvit fortsatta med ögonskenlig framgång, så att 
goda barrskogsbestånd erhållits. 
Härvid tillvägagår man på följande sätt. 
En för svedjning lämplig plats utsynas af forstmästaren där såväl 
skogens som jordens beskaffenhet tillåta detta. Denna skog lämnas se- 
dan att svedjas åt någon närboende allmogeman, vanligen en krono- 
skogstorpare. 
Skogen fälles i juli månad, och lämnas att torka till följande som- 
mar, då den brännes midsommartid. Sedan befrias sveden från allt 
icke uppbrunnet virke, samt besås i medlet eller slutet af juli med råg. 
Säden nedmyllas med en särskild svedjeplog af enklaste konstruktion. 
Tidigt följande vår efter snösmältningen utsås i rågbrodden af torparen, 
under ledning af en skogsvakt, 3—5 kilo tallfrö per hektar, väl blan- 
dadt med så stor kvantitet grofsand, som motsvarar det vanliga utsädet 
per hektar. Sveden hälles därpå inhägnad omkring 10 år, hvilket ålig- 
ger torparen, eller den, hvilken fått fälla, bränna och skörda sveden. 
Andra kostnader har han icke fått vidkännas vid sin arrendesved. Till 
dylika svedjekultur användes mest tallfrö; stundom granfrö och lärkträds- 
frö, då blandade bestånd åstundas. 
Liknande svedjekulturer hafva sedan utförts äfven i andra statssko- 
gar, samt af privata jordägare; och med i allmänhet goda resultat, men 
tillsvidare dock endast i liten skala. | 
De borde främst komma till användning i de trakter, där allmogen 
idkar svedjebruk uti egna skogar, och där man är van vid detta bruk- 
ningssätt. Men äfven uti de delar af landet, där svedjebruket icke mer 
existerar, borde på ofvanbeskrifna sätt löfskogar förvandlas till barrsko- 
gar, om blott nödig försiktighet iakttages, främst däruti att befolkningen 
