DET FINSKA SVEDJEBRUKET. 245 
genast bibringas en rätt åsikt om att detta brukningssätt endast lämpar 
sig för skogsbruk, och på intet sätt kan ersätta ett rationellt jordbruk 
med åkerodling. ; 
Det här beskrifna svedjebruket, förenadt med skogskulturer, borde 
komma till användning i långt större grad än nu är fallet. 
Ledsamt nog råder bland forstmän en alltför konservativ åsikt i 
denna fråga, förorsakad främst af en nära nog panisk förskräckelse för 
allt hvad eld heter uti skogen. Nekas kan ej heller, att den vanligaste 
orsaken till skogseldar är vårdslöshet vid svedjebränning, men därför 
behöfver dock ej detta brukningssätt alltid förkastas. Måhända kunde 
tvärtom under uppsikt förda svedjekulturarbeten verka godt på befolk- 
ningens uppfattning i denna fråga, då de härigenom komma att lära sig 
att varsamt umgås med elden. 
Lönlös möda är, att i en handvändning ens försöka lära folket att 
helt och hållet lämna användandet af eld vid detta slag af jordbruk, 
eller för skogsbetets förbättrande. Detta skall ske småningom. 
Svedjebruket är och förblir ännu för en lång framtid nödvändigt; 
det måste tolereras, blott de svåraste felen kunde rättas! Detta kan 
ske endast på öfvertygelsens väg, genom införandet af ett förbättradt 
jordbruk, samt genom väl gjorda svedjekulturarbeten. 
Indelning af skogen för svedjebruk är äfven ett godt och viktigt 
medel att stätja missbruken vid allmogens svedjning. Man kunde så- 
lunda tänka sig till exempel en hagmark, indelad i cirkulation för sved- 
jebruk. Omloppstiden bestämmes visserligen nu af lagen till 30 år för 
löfträd och 40 år för barrträd, men denna lagbestämning borde dock 
ändras till respektive 40 och 60 år, för att markens bördighet ej måtte 
alltför mycket nedbringas. 
Staten borde vidare i stor skala inskrida med hjälpande hand i 
form af gratis råd och undervisning samt tillhandahållandet af godt frö, 
ty blott undantagsvis kan man påräkna, att privata personer skola på 
egen bekostnad anskaffa skogsfrö, och härmed låta inså sina sveder. 
Sådant kan inträffa på en eller annan större jordlägenhet, men blir al- 
drig regel. På mindre lägenheter kommer dessutom brist på skogsbete 
att förhindra uppdragandet af barrskogar på ett eller annat sätt, innan 
åkerarealen blifvit ökad. Jordbruket måste dock alltid gå framom skogs- 
bruket på alla områden. 
Men på statens stora skogsdomäner kunde däremot för en lång 
framtid löfskogsbestånden sålunda ombringas till barrskogar, och före- 
gående tiders fel äfven härigenom upphjälpas. Sättet har äfven den 
stora fördelen att vara billigt — omkostnaden inskränkes vanligen endast 
till fröets värde. 
