240 T. J. BLOMQVIST. 
Största vikt bör fästas vid jordmånens och markens beskaffenhet. 
Sålunda är all svedjning förbjuden på bergig, hölstrig och mycket torr 
mark. Bästa svedjemark är krosstensjord med jämnt läge. Finare 
sandjord ägnar sig icke till svedjning, ej heller fuktiga marker. 
I Finland torde man knappast kunna uppvisa något skogsparti af 
större utsträckning, hvilket ej skadats af eld, och då i de flesta fall från 
sved. Häraf kan till en del löfskogsbeståndens stora utbredning i lan- 
det förklaras främst i Savolax och Karelen. Hvad jordmånen beträffar 
ägnar sig under nuvarande förhållanden också den mark, som är be- 
vuxen med löfskog, bäst till svedjning, blott fuktighetsgraden icke är 
alltför stark. 
Tillsvidare är dock frågan om eldens inverkan på olika slag af jord- 
mån fullkomligt outredd. Slutledningar kunna dragas endast af den 
yttre beskaffenheten hos nutida bestånd, uppkomna efter svedjebruk. 
Mycket torde äfven bero af den hastighet med hvilken elden öfvergår 
marken. Måhända är detta äfven en af orsakerna därtill, att man ofta 
finner bättre återväxt på brunna backsluttningar än på jämna marker 
uti höga bestånd, då elden här varit lättare tillgänglig för luftdrag och 
vind än uti tät skog, samt här snabbt öfvergått marken. 
Återväxt på sved, uppkommen af sidobesåning, är mycket varier- 
ande på olika jordmån, och oafvisligen bäst på friska, jämna krosstens- 
svedjemarker. Men då svedjebruket ännu i hufvudsak bedrifvits plan- 
löst, har frågan om jordmånens lämplighet för svedjning hittills föga 
beaktats af forstmän. 
Tyvärr äro likaså tillväxtförhållandena uti skog, uppkommen efter 
svedjebruk, ganska okända. I enstaka fall föreligga dock undersöknin- 
gar, men de äro gjorda på alltför skilda trakter och uti så liten skala 
att de ännu icke äga något synnerligt värde. 
Uti bestånd af tall, stundom gran och björk, uppvuxna genom na- 
turlig sidobesåning på gamla svedjeländer har man såsom något icke 
ovanligt påträffat 50—60 åriga tallar, hvilka uppnått en höjd af 21 me- 
ter. Diametertjockleken vid 6 meters höjd å toppskäret har vid första 
10 åren varit 96, vid 20 år 166, vid 30 år 205, och vid 40 år 245 
m. m. Detta enligt sammanställda uppgifter från södra och mellersta 
Finland. I enstaka fall har diametertjockleken vid de första 10 åren 
uppgått ända till 110 mm. 
Man behöfver ej resa långa vägar i vårt land för att finna, att de 
vackraste ungskogarne växa på gamla svedjeländer. Detta är så i ögo- 
nen fallande, att man verkligen vore hågad för att rösta för ett obliga- 
toriskt svedjebruk, om man ej kände till äfven skuggsidorna af detsamma; 
främst därför, att vid naturlig föryngring å sveder löfskog vanligen upp- 
