DET FINSKA SVEDJEBRUKET. 247 
kommer i så öfvervägande grad, att man redan häraf manas till största 
försiktighet vid fortsättandet af detta brukningssätt. 
Den största skadan åsamkas dock genom tagandet af flere skördar, 
då jordens bördighet härigenom i hög grad nedbringas, hvilket missför- 
hållande troligen kommer att åstadkomma de största hindren på refor- 
mernas väg. 
Sedan jorden blifvit så utarmad af de många sädesskördarne, att 
den icke mer kan härtill användas, lämnas den till kreatursbete. 
Vanligen är gräsväxten här till en början riklig, i synnerhet i Sa- 
volax och Karelen. Men denna fröjd är af kort varaktighet. Redan 
efter 2—3 år märkes en synbar försämring i det att gräsväxten blir gles 
och kortvuxen, hvarjämte marken betäckes med olika slag af mossa. 
Efter 10 år är en dylik, gammal sved alldeles oanvändbar till kreaturs- 
bete, hvarvid skog af olika slag uppkommit beroende af jordmån och 
sidoskogens beskaffenhet. Då sveden blifvit bränd på mycket mager 
jord, är gräsväxten ännu sämre — stundom ingen alls. 
Att fälla sved endast i och för vinnandet af godt kreatursbete mot- 
svarar sålunda icke tillnärmelsevis den förlust i skog som jordägaren 
lider. Det kan dock något försvaras i trakter där löfskog icke har nå- 
gon afsättning, och någon sådan ej heller inom längre framtid kan på: 
räknas, om nämligen endast löfskog svedjas, samt om detta sker uteslu- 
tande i hagmark. 
Att skogsbetet vid allt intensivare skogshushållning nödvändigt 
borde afskaffas erkännes villigt af hvarje forstman. Denna fråga är dock 
tillsvidare hos oss af underordnad betydelse, då statens skogsarealer 
äro så stora, befolkningen gles, samt dess boskap fåtalig i förhållande 
till den afbetade skogsarealen. Intensiv skogshushållning med kulturer 
förekommer ännu i finska statsskogar blott såsom lysande undanlag. 
För den fattiga befolkningen är skogsbetesfrågan af så genomgri- 
pande betydelse, att den ej kan afgöras enbart ur skogshushållningssyn- 
punkt 
Ännu en omständighet talar för införandet af ett rationellt svedje- 
äfven härvid spelar svedjefrågan en viktig roll. 
bruk med skogskulturer uti statens, men äfven uti privata skogslä- 
genheter. 
Man kunde härigenom skapa nya snabbvuxna trädformer, hvilka 
sedan genom gallringar, kvistningar och andra lämpliga åtgärder kunde 
ombildas till präktiga fröträd, hvilka åter i sin tur skulle gifva upphof 
till hela bestånd, bestående af trädindivider med betydligt starkare till- 
växt än de vi nu äga. Att å dylika svedjeländer, där ny skog uppstått 
antingen på naturlig väg genom sidobesåning, eller genom sådd af 
trädfrö, genom gallring och därpå genom stam- eller gruppvis blädning, 
