248 T. J. BLOMQVIST. 
skapa ett bestånd af snabbvuxna individer, skulle ej medföra synnerligen 
dryga kostnader, men ett resultat, hvilket man ej kan nog högt värdera. 
Den flerstädes nästan otroliga tillväxt man finner hos svedjelandsträd 
manar härtill. Att dylika träd och bestånd i kvalitet icke kunna mäta 
sig med vår järnhårda tall är nog sant, men denna goda egenskap kom- 
mer ej att ensamt vara den bestämmande vid den framtida, stora kon- 
kurrens på trävarumarknaden. Med god skötsel, och intresse för saken, 
"borde man kunna pådrifva tillväxten med minst 10 år, jämfördt med 
liknande skog, uppvuxen utan förberedande bearbetning af jorden med 
eld och plog. Kanske det är förbehållet framtiden att i handeln pro- 
ducera den »snabbvuxna och härdiga finska svedjetallen!» 
I den form svedjebruket nu bedrifves i Finland på privata lägen- 
heter är det absolut förkastligt, såsom mark- och skogfördärfvande. Ej 
heller kan det försvaras såsom medel att upphjälpa skogsbetet. 
Af dessa orsaker är det nödvändigt att med alla medel söka in- 
skränka och slutligen afskaffa detta uråldriga jordbrukssätt. 
Lättast kunde man nå målet, genom att bibringa befolkningen 
kännedom om ett rationellt åkerbruk, främst mossodling, samt om alla 
de skador som följa en värdefull skogs nedhuggande och brännande 
till sved. 
Nu gällande lagbestämmelser äro i hufvudsak tillräckliga och rätta, 
och kunna ju äfven kompletteras; men deras efterlefnad torde man al- 
drig kunna fullt hoppas på, om den äfven kunde önskas betydligt mer 
effektiv än nu är fallet. 
Indelning af hagmarker för ordnadt svedjebruk vore därnäst det 
viktigaste — men endast i trakter, där svedjebruk ännu allmänt bedrifves. 
Inom ren skogsmark åter, där skogsbete aldrig borde ifrågakomma, 
borde svedjekulturer med sådd af lämpliga trädarters frö — eller ännu 
bättre plantering — i stor skala komma till användning. 
Ofta förekommande stark gräsväxt, i synnerhet å stenbundna, friska 
krosstensmarker, tvingar en stundom att lämna sveden antingen till krea- 
tursbete, eller alldeles orörd för några år framåt, för att kulturytorna 
icke genast skola öfverväxas af gräs. Frågan om gräsväxten är för 
resten en svårlöst fråga och fordrar ett skarpt aktgifvande på jordmån 
m. m., innan kulturerna påbegynnas. 
Såsom redan sades, äro åsikterna ganska delade bland forstmännen, 
och äfven bland jordbrukare, angående svedjebruket och svedjekulturer. 
I princip torde flertalet vara för svedjekultur, men den gamla fruktan 
för skogseldar, samt möjligheten att frammana gamla seder, eller rättare 
oseder, hvilka för längesedan bort försvinna, torde härtill vara de vikti- 
gaste orsakerna. 
