SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT 1907, H. Ö—7. 
Bränning och skogseld. 
Af Gust. Gyllenhammar. 
Elden är en god tjänare, 
men dålig husbonde. 
Bränning för skogssådd. 
Efter en trakthyggesafverkning, synnerligast om skogsbeståndet till 
någon större del utgjorts af gran, kvarligger vanligen ett tjockt lager 
af ris, hvilket hindrar markens besående, innan det efter åtskilliga år 
ruttnat eller man med stort arbete undanskaffat det, för att marken skall 
blifva någorlunda ren. Risets bränning medför då de fördelarne, att såd- 
den kan verkställas några år tidigare, att marken erhåller en gödning, 
och att uti ris och stubbar lefvande insekter, hvilka skulle kunna i hög 
grad skada uppkommande plantor, blifva bortrensade. 
Å andra sidan medgifves, att bränningen medför faror för eldens 
spridning öfver angränsande skogsbestånd, och det är nog rädsla härför 
som är orsaken till att många draga i betänkande att använda detta 
bekväma sätt för markberedning. 
Vi skola därför tillse, hvad man har att göra för att med minsta 
möjliga fara kunna bränna hyggen. 
Bästa tiden för bränning är hösten, då så mycket regn fallit, att 
ingen fara finnes för jordbrand, men riset dock är så torrt, att det utan 
alltför stor svårighet fås att brinna. 
Kan bränningen göras denna tid, medför det väsentliga fördelar. 
Mossan uti omgifvande skogsbestånd är mer eller mindre fuktig, så att 
faran för eldens spridning till andra marker är långt mindre än under 
våren. Bevakningen efter bränningen fordrar då långt mindre arbets- 
styrka och kan fortare indragas, hvarigenom kostnaden betydligt ned- 
bringas. En annan fördel är, att askan får genomblötas af höstregnen, 
så att den, då sådden sedan på våren verkställes, verkar gödande utan 
att vara frätande för de späda plantrötterna. Äfven har jorden vid såd- 
den vintermusten bättre i behåll, och sådden kan få göras, så snart kä- 
len gått ur det öfversta jordlagret. 
Tiden för brän- 
ning. 
