BRÄNNING OCH SKOGSELD. 251 
hygget samtidigt med att tändningen fortgår åt ömse sidor. Ju raskare 
tändningen kan fortgå dess bättre, men dock under det villkor, att ej 
större sträcka utefter brandgatan på en gång är uti full brand än hvad 
tillgängligt manskap ledigt hinner vakta och släcka. 
Sällan är dock riset så jämnt utbredt öfver hygget, att branden från 
brandgatan jämnt öfverallt kan fortgå öfver hygget. Oftast stannar den 
mot några från ris fria fläckar, som äro bevuxna med gräs. En efter- 
tändning inpå hygget blifver då nödig, men sedan kanterna äro kring- 
brända, kan denna slutbränning verkställas utan några särskilda försik- 
tighetsmått. Likaledes kan det vara till nytta att göra några tändningar 
inpå hygget, under det bränningen utefter brandgatan verkställes, ty 
dessa eldar draga till sig röken från elden vid brandgatan, så att folket 
får lättare att arbeta. 
Sedan det brunnit ut och marken afsvalnat, kan bevakningen ställas 
mycket gles, men huru slocknad elden än synes vara, får bevakningen 
ej helt indragas, så länge det ryker uti stubbar och rötter. 
Sedan hygget blifvit afbrändt, fordras dock under flera dygn, läng- 
den beroende på markens och årets torrhet, att det bevakas, så att ingen 
eld kan sprida sig utom hygget. Morgonen första dagen efter bränningen 
är vanligen största faran, ty sedan nattdaggen hunnit torkas af morgon- 
solen, är det mycket vanligt, att en liten efterbrand uti mossan upp- 
kommer. Då är nödvändigt, att folk finnes till hands, som bevakar 
elden, så att den ej får kastas öfver brandgatan och in på den omgif- 
vande skogen. 
För detta bevakningsmanskap återstår nu att med spadar och vat- 
tenpytsar verkställa eftersläckning uti myrstackar, murkna stubbar och 
dylikt, ty uti sådant kan elden gömma sig flera dygn, så att den, efter 
det att bevakningen indragits, upplågar och sprider sig utom hygget. 
Skogseld. 
Man brukar särskilja tre slags skogseld: löpeld, toppeld och jordbrand. 
Löpeld karaktäriseras däraf, att elden hufvudsakligen fortplantar sig 
uti markens mossa och därifrån fläckvis kastar sig upp till topparne på 
ställen, där vindfällen, småskog eller granar med lågt sittande grenar 
förekomma. Utgöres skogsbeståndet af furuskog med högt sittande kro- 
nor, kan skogseld där gå fram och endast förbränna mer eller mindre 
af mosstäcket men lämna skogen tämligen oskadad. Sådan eld är den 
vanliga. 
Toppeld inträffar, där skogselden framgår uti ungskog eller äldre 
skog med lågt sittande grenar, samt uppstår sällan annat än under stor- 
Eftersläckning. 
