BRÄNNING OCH SKOGSELD. 253 
Får man nu några vägar eller sankmarker att följa, bespares där 
med upprensningen af brandgata, och man kommer raskare framåt. 
Skogselden och motelden gå emot hvarandra, och såvida det ej är 
stark storm, ligger vinddraget från alla sidor från motelden mot det där- 
inom varande brandfältet. Luften uppvärmes då öfver detta och stiger 
uti höjden, så att kallare måste från alla sidor tillföras. 
Då skogselden och motelden mötas, slå lågorna i höjden, och det 
är då af vikt, att detta inträffar så långt från brandgatan, att ej gnistor 
och bränder kastas öfver densamma, och släckningsmanskapet får ny eld 
bakom sig. Har det däremot lyckats, så att eldarne mötts utan att 
gnistor kastats öfver brandgatan, kan elden anses begränsad på denna 
sträcka. Är då äfven marken rensad, så att inga rötlågor finnas, som 
kunna leda ut elden, kan man vara ganska trygg för densamma. 
Släckningsarbetet börjas på den sida af skogselden, där den värde- 
fullaste egendomen finnes, och befälhafvaren bör utse ett par personer 
att som förmän leda arbetet, en åt hvardera sidan. Finnes god tillgång 
på befäl och är elden af större betydenhet, kan det vara fördelaktigt att 
på hvardera flygeln hafva en förman för dem, som rensa brandgatan, 
och en för dem, som tända och sopa ut motelden. 
Arbetsstyrkan användes hufvudsakligast för brandgatans öppnande 
och moteldens tändning och vaktning, men sedan denna blifvit tänd och 
släckt, kvarlämnas en gles bevakning för att tillse, att ej eld från någon 
brinnande stubbe, myrstack eller dylikt kan föranleda ny eldfara. Denna 
bevakning bibehålles sedan med minskad styrka så länge, att elden full- 
komligt slocknat. 
Toppeld släckes på samma sätt som här ofvan är beskrifvet, endast 
med den skillnad, att bredare brandgata upphugges. 
Jordbrand kan ej släckas på annat sätt än genom fullständig kring- 
dikning till det djup, att fullständigt sur mark eller mineralbotten träffas. 
