266 EDVARD WIBECK. 
är onekligen ganska djärf. Desto större heder tillkommer von Berlepsch, 
som till fullo visat, att äfven detta låter sig göra. 
Skyddshäckar kunna vara af flera olika slag, och flere eller färre 
träd- och buskarter kunna ingå i desamma. En god skyddshäck an- 
lägges på följande sätt. Minst 3 år gammal hagtorn planteras i tri 
angelförband med 1 m:is sida. Lämpligen insättes här och där i för- 
bandet en lind, ek, rönn, hägg, annbok, ask eller annat ädelt löf- 
träd. Året efter denna plantering, då träden hunnit rotfästa sig och 
fått något försprång, inplanteras mellan desamma skuggfördragande 
buskar t. ex. en, idegran, liguster, arter af släktena Rzbes och Loni- 
cera. Såsom synnerligen lämpliga betecknar von B. den högvuxna, 
amerikanska Ribes grossularia arboreum samt Lonicera tatarica. Tika 
användbar som den sistnämnda torde den i Sverige allmänt odlade och 
fullt härdiga Lonicera coerulea vara. Hela planteringen omgifves med 2 
å 3 rader nyponbuskar, satta i tätt förband, t. ex. med 7/; m:s sida. 
Under 3 till 5 år får den så anlagda häcken fritt utveckla sig, men efter 
denna tid bör man genom särskilda åtgärder sörja för, att träden bilda 
talrika klykor samt att den egentliga undervegetationen allt fortfarande 
förblir tät och sluten. Den senare beskäres därför på vanligt sätt, under 
det träden kräfva något mera uppmärksamhet. Äfven dessa tvingas ge- 
nom hamling till rik förgrening, hvarvid man genom att afskära grenarna 
tätt ofvan sidoskott och s. k. sofvande knoppar söker framkalla sådana 
klykor, som de i träd fritt häckande fåglarna behöfva. Lämpliga klykor 
böra finnas på olika höjd öfver marken, från 7/, tilll 2 m:s höjd. Be- 
skäringarna upprepas vid behof, men böra för hvarje gång endast om- 
fatta en mindre del af häcken; större delen däraf bör ständigt stå redo 
att tjäna sitt ändamål. Nedfallet gammalt löf får zZcke aflägsnas. Sådant 
lämnar fåglarna såtillvida ökadt skydd, att prasslandet däraf varnar för 
fiender, som nalkas på marken. 
Enklare skyddshäckar kunna planteras af enbart gran, som genom 
klippning hålles tät och buskformig. 
I detta sammanhang må nämnas, att för 10 å 20 år sedan de rader 
af unggranar, hvilka stå inplanterade under hufvudbeståndet i Wisingsö 
ekplantering, i stor utsträckning tjänstgjorde som nästplats för en mängd 
småfågelarter, ett förhållande, som var väl bekant för den tidens ägg- 
samlare vid Jönköpings elementarläroverk. Den nytta, som granunderväx- 
ten gjort beträffande hufvudbeståndets tillväxt och trefnad, är måhända 
i ej så alldeles oväsentlig grad att tillskrifva småfåglarna, hvilka höllo 
insekterna inom behöriga gränser. 
På sumpig mark, där flertalet af de i det föregående nämnda häck- 
träden ej fortväxa, kunna pilplanteringar, beskurna på vanligt sätt, gifva 
omtyckta nästplatser åt många fågelarter. 
