272 IN MEMORIAM. 
taga soffor och divaner i hans hem i anspråk — det var den sanna jägare- 
andan, som här gaf sig uttryck. Men så voro också dessa hans hundar 
förstklassiga, och inbringade på flera utställningar deras ägare vackra premier. 
Att Hallgren, när Kennelklubben bildades, skulle vara en af dess stiftare, 
det faller således af sig själft. 
I konungens jaktklubb invaldes Hallgren redan år 1876. 
Genom sitt vinnande och sällskapliga umgängessätt hade Hallgren för- 
värfvat en tairik vänkrets, som mången gång kom honom väl till pass fram- 
för allt när det gällde att skaffa sig skogsförrättningar till förstärkande af 
sin ekonomi. Ett mången gång stötande fel uti Hallgrens uppträdande var 
att han så gärna ville häckla på allt; i första rummet det som rörde 
tjänsteförhållanden. 
Hallgren, som i gifte var förenad med Lydia Augusta Charlotta Lenn- 
qvist, efterlämnade vid sin död en dotter och två söner, af hvilka den ena 
är anställd vid skogsstaten och den andra vid Norrlands artilleriregemente 
samt aspirant vid generalstaben. 
Med Lars Johan Hallgrens — Lasse Hallgren — frånfälle gick ur tiden 
en framstående målsman för den officiella svenska jakten. Han fick vara 
med på den tid, då jakten hade klang inom svenska skogsstatskretsar, under 
den tid då man lyssnade till skogsstatens votum i jaktfrågor. Att han visste 
försvara denna sin ställning, därom vittna de anföranden han hade å möten 
och i litteraturen. , 
Minnet af Lasse Hallgren skall därför, hedradt och aktadt, länge beva- 
ras af alla dem, som lärde rätt känna honom: kamraten och jägaren med 
det intill det sista alltid hurtiga och friska kynnet. 
»Hvem är som ej vår broder minns, 
Fastän hans skugga mer ej finns, 
Fastän hans valthorn tystnat har 
Ar skogens genljud ändock kvar.» 
(CE Jäln Jäl, 
