274 IN MEMORIAN. 
inträde vid skogsinstitutet. De antogos till skogselever 1862, voro oskilj- 
aktiga så i nöjen som i studier, eggade och hjälpte hvarandra och lyckades 
redan efter två terminer år 1863 aflägga sina examina. Samma år den 7 
augusti blef H. extra öfverjägare i Östergötlands län. Under tre års tid syss- 
lade han nu med skogsmätning och kartarbeten, skogstaxering och indel- 
ning. Tiden räckte äfven till att fortfarande ägna uppmärksamhet åt orni- 
tologien. Samlingarna af fåglar och ägg ökades, delvis genom byte med 
dubbletter. Genom köp erhöll Norrköpings läroverk H:s och Cnattingius 
samlingar, hvilka år 1866 utställdes i Stockholm, hvarvid »de förtjänstfulla 
konservatorerna» nämndes med erkännande och själfva utställningen tiller- 
kändes bronsmedalj. 
Fr E d 
I början af år 1866 erhöll H. uppdraget att vara skogsförvaltare för 
Åkerbo och Gullbergs häradsallmänningar. Detta uppdrag blet dock af kort var- 
aktighet, emedan H. på sommaren samma år mottog förordnande såsom t. f. 
öfverjägare 1 Arjepluogs revir 1 Norrbottens län. Samtidigt härmed blef 
Cnattingius anställd i ett angränsande revir, Jockmocks. Färden norrut skedde 
per ångbåt till lämplig hamnstad, därifrån hufvudsakligen till fots och i rodd- 
båt. H. hade 23 mil att på detta sätt tillryggalägga mellan hamnstaden och 
Arjepluog, där H. tog sin bostad. 
En »lappmarksjägare» sysslade denna tid föga med verklig skogshushåll- 
ning. Hans tid togs mera i anspråk med forstlig polistjänst och åklagare- 
verksamhet. Det gällde att stäfja »baggböleriet.» Ställningen till allmän- 
heten kunde lätt på detta sätt blifvit något skef, men H. förvärfvade sig 
snart vänner både bland lappar och bofaste. 
Hans första vinter i lappmarken blef lång. »Vintern slöt och drifvan 
smalt» först fram emot midsommar. Ortens åldringar, som pröfvat vargatid 
och hård tid, siade resigneradt om ett stundande nödår. Och då den korta 
sommaren flytt utan att kunna kasta guldskimmer öfver korntegarna, härjades 
dessa af höstens nattfroster. Det blef för jordbrukaren ett nödår, som sent 
glömmes. Nomaden bärgade sig dock, och den som kunde lefva såsom lapp 
hos lapparna, hade utsikt att genomkämpa nödårsvintern. H. skaffade sig 
ett litet mjölförråd, anlade lappdräkt och slöt sig till nomaderna. 
Hvad det innebär för en vid växtnäring van person att under en längre 
tid lefva nästan uteslutande på köttdiet, kan endast den fullt fatta, som själf 
pröfvat detta. H. bestod profvet, blef nomaderna kär och gick under be- 
nämningen »storlappen». 
Skidan blef snart för H. ett omtyckt fortskaffningsmedel, och ödemar- 
kens långa afstånd förskräckte honom icke. När längtan efter bildande 
umgänge med 'ungdomsvännen i Jockmock grep honom, visste han sig be- 
härska »den förmedlande länken». Öfver fjäll och genom öde urskogar 
