2814 IN MEMORIAM. 
Med sin ungdomsvän Cnattingius stod H. i intim förbindelse intill C:s 
död. C:s inflytande på H. aftog dock sedan han blifvit direktör för skogs- 
institutet. Under denna tid hade H. uti en af föredragandena i skogsstyrel- 
sen och därefter i domänstyrelsen en trogen vän och ett godt stöd, hvar- 
jämte särskildt under H:s senare år lektorn i naturvetenskapliga ämnen 
vid skogsinstitutet, Albert Nilsson, tillhörde hans närmaste förtrogna. 
i öfrigt var H. omtyckt af nästan alla sina medlärare, men framför allt 
af dem, som af H. erhållit sin utbildning till skogstjänstemän. Detta vann 
uttryck i en stor tillslutning af forna elever, då H:s 25-årsjubilem såsom di- 
rektör vid skogsinstitutet år 1897 firades. H. själf var fästad vid eleverna, 
hvilka han stödde med råd och dåd, stundom ekonomiskt. Han hade svårt 
att säga nej, då någon begärde hans hjälp; han fick ock en och annan gång 
erfara, att hjälpen sträckts Jängre än hvad skäligt varit. 
Huru väl skulle ej vid skogsinstitutet en stipendiefond med H:s namn 
motsvarat minnet af den hjälpsamme H. Men ett härför nödigt kapital var 
svårt att sammanbringa. 
Ett annat varaktigt minne af H. är nu vid institutet förvaradt, näm- 
ligen den subskriberade oljefärgstafla, af hvilken en reproduktion här med- 
delats. Den aftäcktes under H:s sista tjänsteår såsom direktör. 
När H. afgått från sin befattning vid skogsinstitutet, bosatte han sig i 
Uppsala och ägnade sig åt sina böcker och sin familj. Med några äldre 
vänner underhöll han dock fortfarande förbindelse. Utom en af de ofvan 
antydda må här bland dessa nämnas fiskeriinspektören dr. Trybom, sekrete- 
raren m. m. Berlin och konservatorn m. m. Kolthoff, hvilka jämte H. varit 
verksamma vid biologiska museets ordnande. Äfven med sin medarbetare i 
landtbruksakademien professor Th. Fries stod H. på förtrolig fot till det 
sista. 
Flera af H:s vänner sågo honom för sista gången på byråchefen af 
Zelléns begrafning. H. insjuknade snart därefter i ett svårt maglidande. 
Efter hand blef han dock åter rätt kry och kunde under december 1906 
vara ute och promenera, möta vänner och bekanta vid järnvägsstationen o. s. v. 
Han hoppades med det nya året blifva ännu kryare, men hoppet sveks. Den 
31 januari afled han af hjärnblödning såsom närmaste dödsorsak. 
Hans minne skall länge lefva och hans namn nämnas med kärlek och 
aktning af ej blott de närmaste vännerna utan af den stora stam af skogs- 
tjänstemän, som under H:s milda spira genomgått skogsinstitutet. 
Th. Örtenblad. 
