202 d TRÄVARUMARKNADEN. 
TRÄVARUMARKNADEN. 
Den gången Willy gjorde ingenting och Tom hjälpte honom, veta 
vi, att icke mycket uträttades. Mars och April ha varit lika duktiga 
bröder, och den senare får allmänt det vitsordet att ha varit den lug- 
naste månaden i mannaminne. Praktiskt taget har öfverallt varit rådande 
fullkomlig stagnation, tystnad och stillhet. Trävarumarknaden har så 
att säga haft ett af dessa högtidliga ögonblick, då vingslagen af ödets 
ängel förnimmas af vårt inre öra. Men också bara vingslagen, tyvärr! 
Hvarthän de bära? — därom tvista de tvärsäkra. »Om försäljningarna 
af resterande kvanta från Sverige, Ryssland, Finland och Norge>, säger 
en ledande London-agent i sitt månadscirkulär, »nu låge i en enda stark 
mans hand, vore marknadens framtid betryggad till alla säljares fördel 
och till än större välsignelse för deras köpare, som nu framförallt äro 
intresserade af att de första priserna bibehållas.> — Men då denne »ende 
starke man» ej finnes, äro många redo att tro att i konkurrensen under- 
bud skola komma till synes, men hoppas likväl på en snar återgång till 
alltings återställelse. När pessimisterna emellertid icke måla mörkare 
taflor än så, då må det ej undras öfver, om röster från motsatt läger 
ännu mana till fortsatt sammanhållning såsom »en enda stark man>, 
och däri instämma vi krafteligen. Alltså än en gång, »håll ut en må- 
nad till!» 
Då, som sagdt, ingenting har händt, ha vi föga att göra en berät- 
telse af, hvilket vi djupt beklaga just nu, då sannolikt många af dem, 
som äro intresserade i »trä», nu skulle haft god tid att läsa oss och be- 
gärligt söka efter hvarje aldrig så liten »news». Men som denna tid- 
skrifts redaktör ogärna släpper sina syndabockar (obs. »författarne äro 
ensamma ansvariga etc.») för än de gifvit sitt hjärtas innehåll, så vilja 
vi med den milda protest, som Bileams dragare riktade mot sin herre, 
gå fram till ett anspråkslöst ströftåg på trävarumarknadens fält. 
I England och Skottland ha inträffade »failures» bidragit att fort- 
farande underhålla den rådande modlösheten. Man vågar ej heller fullt 
förlita sig på, att den något sänkta räntan skall få fortfara att gälla, än 
mindre räkna på ytterligare nedgång, och myndigheterna afhålla sig 
därför tills vidare från att söka kontraktera för vissa planerade allmänna 
företag, för hvilkas öfvertagande importörerna ligga med reserverade 
lager. Som ovissheten är värre än den värsta visshet, önskar man att 
det ledande penningeinstitutets styrande män måste göra sitt bästa att 
