DISKUSSION. 
[EX 
N 
in 
IT: 
Diskussion. 
Bruksägare Alb. Bergström. Efter det glänsande anförande, som nyss 
blifvit hållet, är det i många afseenden otacksamt för mig, både såsom 
saknande den föregående talarens förmåga och emedan jag måste bekämpa 
den mening, som här är den rådande, att komma efter med ett uttalande, men 
jag kan dock ej uraktlåta att säga några ord i anledning af hvad före- 
draganden här har yttrat. 
Samma mening, som han har uttalat om skogarnas öfverafverkning och be- 
farad skogsbrist, hafva vi hört framföras från östra delarna af Värmland, och 
Uddeholms bruks historia lämnar därpå ett slående bevis. Vi ha hört detta 
i århundraden och hvad är likväl resultatet nu? Jo, skogarna i dessa delar 
af Värmland höra till dem mot hvilka ännu i dag med fog icke någon vä- 
sentlig anmärkning kan framställas med afseende på vare sig bestånd eller 
kultur, om också ringa timmer finnes, emedan skogen användts och upp- 
dragits för kolning. Historien själf visar således öfverdriften i de betänklig- 
heter, som här ha uttalats. 
Det har yttrats skarpa ord af föredraganden om skogsafverkan och sådant 
är ju också tidens lösen. Det ser ut, som om människorna skulle vara sug- 
gererade af en förutfattad mening mot dem som skörda skogen, de s. k. skogs- 
Jobbarna, mot hvilka detta slagord så tacksamt användes. Det är dock icke 
blott skada, som dessa personer hafva gjort, utan de hafva äfven gjort gagn. 
Jag har t. o. m. själf erfarenhet om den saken. Jag är i smått skogsägare. 
För att ej bli misstänkt för att själf vara jobbare, får jag meddela, det jag 
aldrig köpt en skogsbit blott för att afverka den, utan för att vårda den så 
godt jag kunnat till fördel för mig och mina efterkommande. Dock har jag 
erfarenhet om, huru dessa s. k. skogsjobbare mångdubblat värdet af min 
skog, på så sätt att de ha kommit emellan och skapat konkurrens, när en- 
skilda intressen ha sökt monopolisera skogstillgången. 
Det är således icke blott ondt de hafva gjort, och jag har fått den 
föreställningen, att deras arbete ökat vårt lands kapitalvärde med kanske en 
eller annan miljard kronor, icke därigenom, menar jag, att de afverkat skogen 
och fått in pengarna därför, utan därigenom, att skogsmarkerna fått högre 
värde, på grund af att skogsprodukterna, d. v. s. skogsmarkernas skördar, 
stigit i pris. 
Föredraganden inledde sitt anförande med uttalande af sin förvåning 
öfver, huru man kunde se malmfrågan så stor och skogsfrågan i förhållande 
till den så liten. Ja, jag skulle nästan med anledning af detta yttrande vilja 
säga, att han satt sig bra litet in i malmfrågan, om han icke i den i vår 
tid ser en viktigare fråga än t. o. m. skogsfrågan. Han anmärkte själf, att 
skogen växer igen och malmen kommer aldrig tillbaka. Detta få vi äfven 
komma ihåg och det är en viktig synpunkt, men han tyckes dessutom helt 
och hållet hafva förbisett, att järnmalmen är ett af de viktigaste medlen, 
genom hvilka de svenska skogarna kunna bibringas värde. 
Han talade vidare om, att man borde offra så mycket på vården af de 
enskilda skogarna, och dock borde han icke vara obekant med, att kanske 
hälften af den skogsproduktion, som de norrländska statsmarkerna nu fram- 
