328 UTHÅLLIGT SKOGSBRUK. 
afkasta 3 2 genom den kvantitativa tillväxten. I sista häftet af Skogsvårdsför- 
eningens tidskrift förekommer en uppsats af en jägmästare rörande värdeökningen 
på virke. Han säger, att denna mycket väl kan sättas till 2 7. Då äro 
vi genast uppe uti 5 Z. En annan sak få vi icke heller glömma bort, då 
det är fråga om räntefoten. Jag har utgått därifrån, att man skall försöka 
basera sin skogshushållning så, att marken blir satt i tillfälle att afkasta det 
mesta möjliga. Sedan spelar räntefoten en liten roll, cm den är 3, 4 eller 
5 2. Utgår man därifrån, får man den största inkomsten i framtiden. 
Om penningräntan är tillfälligt Lög eller låg får ej inverka på grundprin- 
cipen i skogsbruket. Om man alltså bekläder en areal med så mycken 
skog, att marken producerar det högsta möjliga, så får man också den 
största uthålliga årsafkomsten, hvilken räntefot det än är. Det kan reson- 
neras sålunda: här är en skogsareal, som omfattar ett visst antal hektar, 
hvaraf en del är beklädd med skog af exempelvis 100—140 års ålder. Om 
det i närvarande stund är en hög räntefot — t. ex. 7 Z — så afkastar 
denna skog icke liknande hög procent. Det kan då synas försvarbart att 
hastigt hugga bort dessa äfvensom allra yngre bestånd, som icke afkasta 7 2 
af sitt realisationsvärde, men på samma gång måste man dock komma ihåg, 
att då man sålunda öfverafverkar skogen, får icke hela detta kapital man 
får in utdelas som årsvinst i aftären, utan en del däraf bör placeras i bank, 
så att räntan däraf täcker den förlust, man åsamkat sig genom att hafva 
öfverafverkat, d. v. s. sänkt virkeskapitalet, så att marken ej längre är i stånd 
att lämna sådan afkastning som förut. En sådan penningplacering ligger 
dock oftast tyvärr endast inom de fromma önskningarnas område, ty svenskens 
vanor luta icke däråt. Han kallar det genom öfverafverkning influtna kapi- 
talet för årsvinst samt »super upp» det, ty, som jag förut i dag sagt: guldet 
silar så lätt genom fingrarna. Det är fallet. 
Som sagdt, räntan måste vi skogsmän räkna med, det är gifvet, och 
den har jag också räknat med hela tiden. Det är sålunda den ekonomiska 
och icke den kvantitativa tillväxten jag i dag hufvudsakligast talat om. 
Beträffande maximidimensionen var också den beräknad ur ekonomisk 
synpunkt. Jag har försökt räkna ut nettoafkastningen af träd med olika 
storlek och därvid kommit till det resultat, att träden i stort sedt försvara 
sin plats till dess de uppnå en brösthöjdsdiameter af 33—40 cm., då de 
sålunda böra borttagas för att bekomma största penningafkastningen. Detta 
är väl en ekonomisk beräkning. i 
Hvad angår minimidimensionen gifver jag den föregående talaren rätt 
i, att om man afverkar ned till 7 tums topp, blir minimidimensionen 24 cm. 
vid brösthöjd, hvilket jag ju sagt redan förut i mitt föredrag i dag. Sedan 
maximi- och minimidimensionerna blifvit fastslagna är det, såsom förut i dag 
visats, enkelt att räkna ut, huru många timmerträd man har rätt att årligen 
taga ut på skogen. Att jag en gång under föredraget sade, att jag slungade 
siffrorna, berodde därpå, att jag under mina beräkningar — såsom äfven af 
tabellerna framgår — kommit till det resultat, att den ekonomiska omlopps- 
tiden och den kvantitativa omloppstiden ganska nära sammanfalla med hvar- 
andra. Men äfven om de icke göra det, finnes väl ingen, som kan påstå 
annat, än om man har marken så beklädd med skog, att den förmår afkasta 
det mesta möjliga, man då äfven får den största afkastningen af skogs- 
handteringen. Beklädes sålunda marken med skog, så att den gifver den 
