332 UTHÅLLIGT SKOGSBRUK. 
svarande en afkomst af 2 kr. per har. Man får då således 8 kr. från sko- 
gen och 2 kr, från banken, allt per hektar räknadt. Under dylik förutsätt- 
ning kan den af jägm. Petterson omhuldade försilfringsteorien försvaras, 
men — det kommer ett men därvidlag, som jag redan i mitt föredrag be- 
rörde. Hvem kan nämligen förutse framtidens virkespris och framtidens 
räntefot? Men detta är nödvändigt för att en exakt kalkyl skall kunna upp- 
ställas i försilfringsteorien. Jägmästare Schotte nämnde för en stund sedan 
namnet Hamra kronopark. Antag att man där för 10—15 år sedan gjort 
såsom jägmästare Petterson föreslår. De gamla bestånden där hade en svag 
kvantitativ tillväxt på grund af sin ålder. Om man då användt det sätt, 
jägmästare Petterson förordar, hade man visserligen fått in en summa pen- 
ningar för den skogen, men efter den tiden har virket därstädes stigit så i 
värde, att man huggit sig i foten genom att då göra en dylik stor afverk- 
ning å denna kronopark. Nu tackar man Gud, att man har större delen af 
dessa träd kvar med deras ökade värde. 
Då man vill »försilfra» sin skog, bör man alltså vara allvetande för 
framtiden. Då man genom öfverafverkning förvandlar större eller mindre 
del af skogen i penningar, bör man vara förvissad om att virkespriset om 
exempelvis 10 år icke är högre än nu, men som bekant kan det hända, att 
virket under loppet af ett eller annat tiotal år fördubblas i värde eller åt- 
minstone ökas i banko, och då har man huggit sig i foten, när man i för- 
väg huggit bort det och därigenom till på köpet försvagat skogens afkast- 
ningsförmåga för all framtid. 
Herrarne veta nog, att detta att >»försilfra> skogen och hugga bort de 
äldre bestånden är ett svepskäl. Man skyller på räntefoten, men det är i 
själfva verket ett svepskäl för att öfverafverka sin skog. Man tål icke att se 
dessa äldre bestånd på sin skog, och när de äldre bestånden äro borta, har 
man ingen annan utväg att tillgripa än att hugga de medelålders bestånden 
samt kanske till slut äfven ungskogsbestånden. 
Då jag talat om omloppstiden, har jag naturligtvis afsett normala för- 
hållanden. Den icke normala skogen i Norrland ingår naturligtvis icke i de 
kalkyler, jag ställt upp. Det är så många faktorer, som spela in, då fråga 
är om omloppstiden i Norrland, så den kan där icke matematiskt beräknas. 
Den bör icke tagas in i diskussionen, då det är fråga om uthålligt skogsbruk 
i allmän bemärkelse. I öfre Norrland kommer nog afverkningen att reglera 
sig ändock. Vi behöfva icke frukta för att allt för starka försilfringsteorier 
skola intränga där, då skogen står under skogslagarnas skydd. Men liksom 
man i öfveråriga skogar bör afverka mer än tillväxten för att så småningom 
bringa den i normalt skick, får man i ungskogen alls icke uttaga fulla till- 
växten utan spara för att äfven bringa dessa i normalt skick. 
Jägmästare Henrik Petterson. Öfverjägmästare Wallmo anmärkte, att om man 
på Hamra kronopark för 10 år sedan tillämpat det förfaringssätt jag förordat, 
skulle man i dag ångra sig. Jag menade, att då man skall bedöma ett be- 
stånds ekonomiska huggfärdighet och vill göra klart för sig, hur det förräntar 
sig, så skall man icke endast räkna med tillväxten enligt dagens pris, utan 
i den kalkylen måste ligga en beräkning öfver den framtida värdestegringen. 
Det är svårt att göra en sådan beräkning, och den blir en spekulation lik- 
som hvarje annan. Jag måste söka bedöma, huru mycket beståndet tillväxer 
i värde både genom trädens utväxande och genom den kommande värde- 
