336 UTHÅLLIGT SKOGSBRUK. 
(SE 
serande, skulle komma på afvägar. Jag ber honom göra sig förtrogen med, 
i hvad mån den enskilda jordegendomen i Sverige är hypotiserad. Hvad 
som inflyter genom realisation af den enskilda skogen användes nog till 
största delen för att minska skulderna i hypoteksbankerna. Under sådana 
förhållanden kan man nog icke heller uraktlåta att räkna med ränta på ränta. 
En annan sak vill jag framhålla, men det är otacksamt att yttra sig 
däremot, då det tyckes hafva vunnit så allmän genklang, och jag vet att 
sympatierna därför äro så stora, men jag kan dock icke underlåta att göra 
det. Det är frågan om lagarnas inverkan på skogsvården. Jag tror för min 
del att vi i allmänhet räkna för mycket med lagarnas inverkan i detta hän- 
seende. Jag tror, att det vore bättre att skaffa upplysning, och det är med 
stor glädje jag i dag kan konstatera, att frågan om skogsundervisning i 
landtmannaskolorna utan en enda röst emot accepterats af denna församling. 
Detta är den rätta vägen. Tyskland står väsentligt före oss i afseende å 
omtanken om skogen. Där har skogen ett betydligt högre värde än hos oss 
på grund af bland annat en hel del statsfinansiella åtgärder, och där finnas 
inga lagar, som bestämma hur den enskilde skall vårda sin skog. Det oak- 
tadt påstås det såsom ett faktum, att de enskilda skogarna i Tyskland äro 
utomordentligt väl vårdade. Vi få väl icke räkna detta på annat än upplys- 
ningens konto och att skogsägaren i Tyskland själf inser de stora ekono- 
miska fördelar, han har utaf att sköta sin skog väl. Lagar verka icke mycket, 
och skulle det vara fråga om att få lagstiftning till stånd för vanhäfd; så 
kanske vi i första hand borde vända oss mot landtbruket, ty där förekom- 
mer också vanhäfd, som förorsakar landet stora förluster. Jordbrukets pro- 
duktionsvärde pr år rör sig om en milliard och skogsbruket om endast 300 
millioner. Det sistnämnda är ett tacksamt fält att arbeta på, men det är 
ett otacksamt fält att kasta sig på jordbruket, då detta redan samma år visar 
bokslut och sålunda också på de misstag man har gjort, under det att be- 
träffande skogen man icke har ansvar för de teorier man kastar fram an- 
gående dess vård och skötsel, därför att man går bort, innan bokslut kan 
göras och förlusten visar sig. Man skulle nästan kunna misstänka det vara 
medvetandet om detta, som skapar det varma intresset för skogen och i SN 
nerhet med afseende på lagstiftningen. 
Jägmästaren P. O. Welander. Den meningen har framhållits, att man mot 
lagarna måste ställa upplysning och kärlek till skogen. Om jag hugger ett 
träd nu, får jag ett af samma värde först om 50—100 år. Om det gäller 
jordbruket har det ingen fara, men hvad jag i fråga om skogen gör nu har 
så lång räckvidd, att man icke kan lita på denna upplysnings inflytande. 
Det hinner göras för mycket ondt under tiden. Därför har jag här förordat, 
att vi tills vidare skola hafva inskränkande lagar. Men vi skola väl hoppas, 
att de en gång skola blifva obehöfliga. 
Mot jägmästare Petterson vill jag framhålla, att det icke går an att 
kasta sig från en näring till en annan. Icke heller går det an att öfver- 
flytta trävaruindustrien från öfre Norrland till söder, sedan skogarna äro ut- 
huggna på det förra stället. Det är detta, som är det viktigaste i inrikes- 
politiken, att man söker binda folket vid det egna hemmet, men det går icke 
genom att flytta industrien från norr till söder. Då riskerar man att göra 
folket mera hemlöst än det är, Vi böra sträfva i motsatt riktning. Det är 
visst, att inom denna förening finnes mycket intresse för skogsvården. Det 
