354 HENRIK CARBONNIER. 
hänföra till absolut skogsmark. Om man i ett sådant fall, där hela ut- 
marken afverkats, vid eventuell undersökning anser allt vara skogsmark, 
så kan detta vid eventuell rättegång leda till förvecklingar. Föga mark 
torde emellertid vara så usel, att den ej åtminstone under en kort tid 
kan lämna åtminstone något bete. I ett sådant fall komma nog röster 
att höjas för att man genom lång kulturtid bör draga nytta af betet 
först. Ett sådant förfarande förekommer tyvärr alltför ofta, men är af 
flera skäl ytterst skadligt, hvarför det på inga villkor bör tillåtas. För 
att bibehålla en sådan mark i full växtkraft erfordras just, att den ej 
ligger kal längre än hvad för skogsodlingen är nödigt. Öfverskrides 
denna tid om också blott med ett fåtal år, inträder en mycket hastig 
markförsämring på grund af de starka växlingar i alla afseenden, som 
den är utsatt för, och det ej minst genom gräsväxters och ljungs utsug- 
ningsförmåga. Denna markförsämring ej blott i hög grad försvårar för- 
yngringen utan gör sig kännbar långt framåt och utsträcker sina verk- 
ningar till tillväxt m. m. Men ej blott på grund af dessa rent direkta 
verkningar är förfarandet förkastligt, utan kanske i lika hög grad indirekt 
därigenom att intensiv skogshushållning däraf motarbetas. Det är äfven 
här af stor vikt att skilja mellan hagmarks- och skogsmarksskötsel. 
Å andra orter däremot, där jordmånen är bättre, inträffar raka motsatsen, 
nämligen att all mark kan anses vara hagmark. Här är vid undersökning 
lättare att afgöra frågan, hvad som skall räknas till skogsmark och hvad 
som skall räknas till hagmark, enär ju lagen tydligen föreskrifver, att 
nödigt bete skall finnas för hemdjur. Svårigheten ligger således i att 
afgöra huru stor areal, som kan anses behöfvas härtill. 
Vid bestämmandet af hvad -som skall anslås till betesmark och 
skogsmark, torde den bestämmande faktorn vara ej så mycket markens 
beskaffenhet att kunna lämna bete, som desto mera betesbehofvet för 
gårdens vinterfödda kreatur. 
Att uteslutande bedöma markens natur af betesmark eller skogs- 
mark efter markens beskaffenhet och rådande trädslag är däremot fel- 
aktigt, alldenstund härigenom å en del hemman endast skulle finnas 
betesmark, å andra endast skogsmark. 
Att t. ex. trädslaget utgöres af björk med dålig slutenhet och god 
gräsväxt hindrar ej, att marken kan anses som skogsmark och att den 
vid eventuell afverkning åter skall göras skogsbärande. Däremot spela 
dessa faktorer en viktig roll vid uppdragandet af skiljaktigheter mellan 
betes- och skogsmark, då naturligtvis den bättre marken anslås till betes- 
mark och den sämre till skogsmark. 
I hvilket fall som helst bör man så mycket som möjligt skilja på 
det, som anslås till skog, och det, som anslås till bete. I allmänhet 
