DE NYA SKOGSLAGARNAS TILLÄMPNING. VIE 
un 
kännedom. Jämväl undviker man, som hittills varit fallet, approximativa 
arealer. Fördelen med detta förfarande är så i ögonen fallande, att det 
borde allmänt antagas. Öfverenskommelse, hvilken grundar sig på före- 
gående undersökning, är i det hela taget ett upprepande af denna, hvarom 
intet särskildt är att tillägga. 
Kan däremot öfverenskommelse ej träffas, måste saken anhängig- 
göras vid domstol. Uti fem härutinnan fällda utslag vid tvenne dom- 
stolar har rätten trots därom 1 stämningen särskildt gjort yrkande ej 
ansett sig kunna ålägga den skyldige att inom en viss bestämd tid ha 
vidtagit sådana åtgärder, att återväxten vid berörda tids utgång är Zill- 
fredsställande, utan de skyldige ha endast ålagts att beså marken inom 
en viss tid. Genom underlåtenhet härutinnan mister domen nästan all 
kraft; alldenstund endast en skogsodling oftast ingalunda är för åter- 
växten fullt betryggande. Följden skulle sålunda bli upprepade under- 
sökningar med ty åtföljande rättegångar. Detta kan emellertid ej vara 
lagens mening, ty i dess $ 1 säges ju tydligt, att åtgärder skola vid- 
tagas för återväxtens betryggande, i hvilka tvenne ord emellertid ligger, 
att återväxten måste bli tillfredsställande, innan detta mål kan anses vara 
ernådt. Att ofvannämnda domar äro till den grad bristfälliga, beror ytterst 
på att i undersökningsinstrumentet intet härom framhållits, hvilket sär- 
skildt påpekades af en domare, hvilken som ej varande fackman utan 
stöd af sådan af helt naturliga skäl kan misstyda orden »återväxtens 
betryggande.» Besvär ha emellertid i hofrätten anförts, och målen hvila 
för närvarande där. 
Af de rättegångar, som här anförts, har bland annat följande framgått. 
I ett fall fordrades jordägarens instämmande som medpart, emedan han 
förbehållit sig topparna och träd under 7”. Nu är emellertid att märka, 
och det från flera håll framhållits, att en person, som förbehåller 
sig en viss del af ett träd, strängt taget faktiskt kan anses som med- 
afverkare. Så får man emellertid ej fatta saken, utan den, som köpt 
trädet och låtit fälla det samt tillgodogjort sig den väsentliga delen af 
det samma, måste betraktas som ensamafverkare, äfven om topparna, 
som måste hänföras till affall, tillgodogöras af annan person. Hvad 
däremot undermåliga kvarstående träd beträffar, så höra dessa ej till 
afverkningen, och deras borttagande, som blir en följd af afverkningen, 
är uteslutande att hänföra till röjning, ty sedan det genom undersökning 
adagalagts, att en afverkning har bedrifvits så, att återväxten däraf 
äfventyras, och sålunda skogsodling måste äga rum, kan aldrig den, som 
afverkar den af synemännen utdömda kvarvarande skogen, anses som 
afverkare i lagens mening. Striden skulle sålunda i detta fall endast 
kunna stå om topparna, som ägaren till äfventyrs förbehållit sig. För- 
