358 HENRIK CARBONNIER. 
utsedt att denne anses som medafverkare, skulle emellertid hans skuld 
förhålla sig till den verkliga afverkarens skuld som topparnas värde till 
trädens värde utan topparna. Häraf framgår redan, att den skuld, som 
den som tillgodogjort sig topparna härigenom åsamkat sig, är försvin- 
nande liten i förhållande till det hela, och blott på denna grund torde 
saken förfalla. Vidare har i samma mål framhållits, att genom den röj- 
ning, som afverkaren skulle ha utfört, där ägaren förbehållit sig smärre 
träd, afverkaren genom utförandet af denna röjning skulle göra sig 
skyldig till stöld eller åverkan. Att så ej är fallet framgår tydligt af 
lagen, ty sedan genom undersökning ådagalagts, att återväxten är äfven- 
tyrad och skogsodling måste verkställas, lämnas således röjningen som 
en nödvändig förberedande åtgärd fullt lagligt skydd, och äfven om 
ägaren motsätter sig denna, har han härvidlag ingen som helst talan. 
Påståendet att röjningen ej vore tillåten i detta fall, har också rätten 
ej tagit hänsyn till. 
Vid ett annat tillfälle framhölls af den åtalade, att skogsodling, som 
han blefve ålagd att göra, skulle vara i saknad af skydd gentemot 
jordägaren — afverkningskontrakt 1902 — och att om jordägaren ville, 
skulle han t. ex. genom betning kunna mer eller mindre försvåra om 
ej rentaf tillintetgöra återväxten. Detta är förresten en hos allmänheten 
mycket vanlig uppfattning, som måste upphäfvas. I detta fall torde 
lagen vara något otydlig, ehuru dock af den 1 $ framgår, att äfven efter 
skogsodlingen, tills återväxten är fullt betryggad, densamma lämnas lag- 
ligt skydd. Om sålunda en person på ett eller annat sätt genom bet- 
ning eller annat åstadkommer sådan skada, gör han sig skyldig till van- 
skötsel och är härför ansvarig. Detta har ju emellertid endast tillämp- 
ning, där afverkningskontraktet är upprättadt, innan lagen trädde i kraft 
den 1 jan. 1905, alldenstund i annat fall jordägaren är medansvarig och 
saken af sig själf bortfaller. 
Utom nu nämnda åtgärder tillstädjer lagen ett ingripande genom 
afverkningsförbud, hvilket antingen under pågående rättegång kan med- 
delas af domstol eller innan rättegång börjat, dock endast efter förut- 
gående undersökning af Konungens befallningshafvande, Visserligen kan 
genom detta afverkningsförbud ett fördröjande af afverkningen ernås, 
men ett varaktigare förbud vinnes så godt som uteslutande endast i det 
fall, att pant eller borgen ej kan anskaffas. Detta torde bli högst sällsynt. 
Endast i det fall, att på grund af läget, markens beskaffenhet m. m. 
vissa grundsatser vid afverkningen måste iakttagas för att återväxten ej 
helt och hållet skall omöjliggöras, tillåter och påbjuder lagen detta. 
Sådana fall torde emellertid, som i hufvudsak varande inrymda i skydds- 
skogslagen, ej ofta förekomma och äro sålunda att räkna till undantagen. 
